Konti nentalglaciation og lokalnedisning. 15 



er de kvantitative forhold, som da træder sterkere i for- 

 griinden. Opgaven bliver da at kunne efterspore, hvordan 

 dette isdække har forandret sin udstrækning og sit udseende 

 g-jennem tidernes løb. 



Paa dette omraade ved vi endnu forholdsvis lidet. 

 Kjerulf gav i «Isdækket mærket ved moræner» (Udsigt over 

 det sydlige Norges geologi. Pag. 39 — 44) en oversigt over 

 de stadier, som det «tilbagesmeltende» eller «fremkrybende» 

 isdække havde tilbagelagt, mærket ved de store moræne- 

 rækker, som han vistnok i høi grad generahserede ud fra 

 enkelte mere spredte forekomster; thi endskjønt det sikker- 

 lig med fuld ret kan siges, at vort kjendskab til Skandi- 

 naviens glacialgeologiske forhold er betydelig øget i det 

 sidste snes aar, saa kan vi endnu ikke optrække de rækker, 

 som allerede Kjerulf gjorde — - en streng videnskabelig 

 fremgangsmaade fordrer større forsigtighed. 



I store drag kan vi rigtignok følge en stor række 

 mere eller mindre sammenhængende, som snor sig langs 

 kystlinjen, snart nærmere, snart fjernere fra denne. Man 

 kan nok sige, at dette kanske for en større del er en 

 submarin endemoræne, men for en stor del er det ogsaa 

 fluvioglaciale dannelser af forskjellig art. Det bliver dog 

 idethele mærker efter en isrand, som i landets sydøstlige 

 del synes at have været forholdsvis regelmæssig og sammen- 

 hængende. Men anderledes har forholdet været i landets 

 sydlige og vestlige del for ikke at tale om den nordlige, hvor 

 adskillige ting tyder paa endnu mere indviklede forholde. 



Efter at det saakaldte «ra» igjen kommer ind paa 

 land mellem Arendal og Grimstad, har jeg fulgt fænomenet 

 videre helt over til Jæderen, men forholdene er ikke her 

 saa enkle som længere øst og længere nord, og jeg skal 

 heller ikke her gaa nærmere ind paa disse, da jeg har givet 



