IQ P. A. øyen. 



en udførlig fremstilling deraf i et endnu utrykt arbeide, 

 som forhaabentlig vil blive offentliggjort i en ikke altfor 

 fjern fremtid. Kommer vi over i landets vestlige del, saa 

 har vi de i lang tid kjendte moræner med terrasser foran 

 inde i fjordbundene — mærket efter et af tinder og rygge 

 i isstrømme opspaltet større dække i det indre. Har vi end 

 paa denne maade nogenlunde kunnet markere den ydre isrand 

 under det afsnit, som passende kunde kaldes raperioden, 

 saa ved vi endnu meget lidet om isdækkets beskaffenhed 

 i landets indre paa den tid. Ud mod raerne paa begge 

 sider af Kristianiafjorden synes mægtigheden at have været 

 saapas stor, at isstrømningen i det store og hele har 

 foregaaet nogenlunde uberørt af underlagets ujevnheder, og 

 at ingen nunatakker her har raget op af ishavet; man 

 maa imidlertid lægge mærke til, at den relative niveau- 

 forskjel inden dette omraade ikke naar op til nogen betyde- 

 lig størrelse, saa isdækkets mægtighed af den grund slet 

 ikke nødvendigvis behøver at have været saa særdeles stor. 

 I modsætning til den kanske almindeligst udbredte anskuelse 

 om et temmelig mægtigt isdække paa denne tid er der adskillige 

 ting, der tyder hen paa et forholdsvis tyndere dække. Det 

 vilde føre for langt ved denne leilighed at gaa nærmere 

 ind paa de mange forskjellige fænomener, som kan frem- 

 føres til støtte for en saadan antagelse — jeg skal kun i 

 forbigaaende her gjøre opmærksom paa et par. 



For det første viser raets eller, om man saa vil, raer- 

 nes optræden mellem Arendal og Stavanger, at hvor den 

 relative niveauforskjel har været forholdsvis liden, f. eks. 

 strækningen fra Arendal til Svalandsheia, kan man følge de 

 forskjellige arter af isranddannelser nogenlunde sammen- 

 hængende, eller med andre ord: isdækket har saa omtrent 

 skjult det hele overfladerelief ; men kommer man over i de 



