Kontinentalglaciation og lokalnedisning. 19 



nærværende give anledning til saa mange muligheder, at det ikke 

 paa et hvert punkt er saa let at bestemme, om man er gledet 

 ndenfor kjendsgjerningernes rækkevidde ind i fantasiens sfære. 



Efter hvad jeg ovenfor har udviklet, maa vi antage, at 

 det centrale strøg af vort land i raperioden frembød en 

 rigdom paa nunatakker, et forhold, der kaster et meget 

 godt lys over de udprægede alpeformers oprindelse. Om 

 isdækkets overfladeudseende forøvrig paa denne tid ved 

 vi ikke stort; men en del af de iagttagne deviations- 

 fænomener skriver sig vistnok fra det her omhandlede tids- 

 rum, eller med andre ord: der har allerede da eksisteret 

 udprægede isstrømme med bestemte baner, der i det væsent- 

 lige faldt sammen med de store hoveddalførers retning. 

 Med dette for øie bør vi imidlertid mærke os, at her er 

 bortseet fra tidligere stadier med større ismægtighed og 

 andre strømforhold. 



Naar vi ved hjælp af et høidekart skulde søge at 

 danne os en forestilling om isdækkets udseende under 

 raperioden, saa vil denne forestilling naturligvis ifølge sagens 

 hele natur blive meget ufuldkommen. For det første ved 

 vi ikke saa sikkert, hvilket høideforhold den daværende 

 kystlinje stod i til den nuværende, og som med kystlinjen 

 saaledes ogsaa med de tilsvarende niveauflader. For det 

 andet er der for vort eget lands vedkommende heller ikke 

 saa svært meget, vi kj ender til lovene for strandlinjens 

 forskydning og de tilsvarende niveaufladers oscillation, naar 

 vi bortser fra enkelte store hovedtræk. 



En ting kan vi imidlertid efter det foregaaende anse 

 som sikkert: at de store, mere centrait liggende fjeldvidder 

 har udgjort store firngebeter, eller vel rettere et stort 

 sammenhængende firnomraade, hvis grænse vistnok har 

 ligget betydelig udenfor den egentlige høifjeldsvidde, om vi 



