Kontinentalglaciation og lokalnedisning. 21 



Under denne sidstnævnte periode har da bræerne nøi- 

 agtig fulgt dalene, deres krumninger og slyngninger — vi har 

 paa saa mangfoldige steder anledning til at iagttage mær- 

 kerne efter dette i skuring-sstriber, endemoræner Og læ- 

 moræner. 



Men under tidligere faser af istiden har vistnok dette 

 forhold været noget anderledes. 



Som ovenfor berørt har imidlertid selv under den fore- 

 gaaende periode, ratiden, isstrømmene fulgt de store hoved- 

 dales retninger. Dermed er dog ikke sagt, at disse strømme 

 har fulgt dalene i alle deres bøininger; thi paa denne tid, 

 da bræmassen foruden at fylde selve dalene endnu gav et 

 betydeligt overskud saaledes, at de omliggende fjeldvidder 

 for en stor del om ikke helt var dækket af is og evig sne, 

 er det sandsynlig, at isstrømmene bevægede sig ganske uaf- 

 hængig af forholdsvis mindre ujevnheder, f. ex. en dalsving, 

 noget vi ogsaa finder flere steder at have været tilfældet. 



Gaar vi endnu længere tilbage i tiden, til nedisningens 

 maksimumsperiode, saa har strømningsforholdene naturligvis 

 været i langt høiere grad uberørt af overfladens ujevnheder. 

 selv af de større. Et saadant tilfælde omtaler f. ex. Reusch 

 (Norges Geol. Unders. Aarbg. 1892 og 93, Pag. 53) fra 

 Vestfjorddalen — men selv her har jeg paavist, at en mæg- 

 tig dalbræ har været istidens rest. Vender vi os til længere 

 i nordøst liggende strøg, saa vil det imidlertid for dem, som 

 ikke kjender nærmere til det virkelige forhold, være i høi 

 grad vildledende, naar R eks tad for Gudbrandsdalens ved- 

 kommende siger: «ismasserne er altsaa førte i skråa retning 

 over dalføret» (Archiv for Matliem. og ISTaturv. B. 17 

 Nr. 9, Pag. 6), «i skråa retning over Gudbrandsdalen» (1. c. 

 B. 20 Nr. 10, Pag. 6). Det er saa meget mærkeligere, at 

 Rek st ad er kommet til dette resultat, som haus egne iagt- 



