26 P- A. Øyen. 



man her paa et fænomen, der har tiltrukket sig megen og 

 fortjent opmerksomhed — setefænomenet. 



Skjønt det glaeiolakustrine fænomen har været kjendt 

 og studeret fra andre egne af jorden tidligere, ja endog før 

 været kjendt fra vort eget land, har dog de tilsvarende 

 dannelser i den nordlige del af Østerdalen spillet en 

 betydelig rolle i den derom førte diskussion. Da jeg ved 

 en tidligere anledning har givet en kort udsigt over dette 

 spørgsmaals udvikling for saa vidt, det vedrører norske 

 forhold, skal jeg her kun vedføie nogle korte bemerkninger. 

 Rigtignok forholder det sig saa, at Törnebohm beskrev 

 setedannelser fra Tisvola og Tanvola forholdsvis tidlig 

 (Geol. Forn. Förh. Stockholm Bd. I, 1872) ; men hans stand- 

 punkt til det spørgsmaal, det her gjælder, var saa vaklende, 

 at han aldrig vil kunne gjøre krav paa at betegnes som 

 pioner i denne sag — følgende vil være nok til at illustrere 

 det sande forhold: «Möjligen skulle de, liksom terrasserna i 

 Glen Roy, kunna antagas vara strandbildningar från nagon 

 forntida gletschersjö, hvilken likväl då maste legat i en 

 fordjupning på inlandsisen, ty svårligen kan man eljest 

 tanka sig huru vattnet kunnat nå en sådan höjd. Möjligen 

 kan man ock föreställa sig, att inlandsisen sjelf på denua 

 del af högslättan bildat liksom en bassin med temligen 

 jemn yta, i hvilket fall de omtalade terrasserna ej skulle 

 vara annat an en art sidomoräner» (1. c. Pag. 108 — 109). 

 Man erindre lige over for dette, hvad Dakyns skrev om 

 Gudbrandsdalens glaeiolakustrine dannelser. Mere end som 

 en «beskrivelse» kan vistnok heller ikke Högboms første 

 forsøg paa dette felt befragtes; det maa sættes i klasse med 

 Törnebohms — det var jo med denne forskers iagttagelser 

 fra Rendalssølen, at Högbom selv sammenstillede sine fra 



