Kontinental glaciation og lokalnedisning. 29 



Joragraniten, som jeg har fundet til Drivdalen, Og de 

 saaledes mod nord afbøiede ismasser fra ßondepartiet tvang 

 derpaa i sin tur ganske naturlig de fra Sneliættaomraadet 

 nedstigende til at slaa følge med. Yidere mod øst og 

 nordøst gik saa isbevægelsen under den tidlige ratid og før 

 i samme retning. 



Men det synes med sikkerhed at kunne siges, at 

 raperioden i store drag repræsenterer en overgangstid. Jeg 

 skal ikke her gaa nærmere ind paa de forskjellige forhold, 

 dynamiske og faunistiske, som nær knyttet til disse betyde- 

 lige forandringer antyder det samme. Ligeledes ligger det 

 udenfor nærværende afhandlings ramme nærmere at gaa ind 

 paa de os dilation er, som har fundet sted under denne 

 periode — fænomener som vi forresten for øieblikket kj en- 

 der lidet til. 



En ting synes vi imidlertid med sikkerhed at kunne 

 gaa ud fra, nemlig at der under den senere del af ratiden 

 og i det derpaa følgende tidsrum maa være indtraadt en 

 relativ, meget betydelig stigning af snelinjen eller, om vi 

 saa vil sige, af firnlinjen. 



Jeg siger udtrykkelig relativ. Rigtignok kunde vi 

 ogsaa sige absolut — saaledes som dette indirekte med 

 sikkerhed angives af de faunistiske forhold i havet kysten 

 rundt. Men paa den anden side er der saa stor sandsyn- 

 lighed for, at en del virkelig ogsaa maa betegnes som 

 relativ, beroende paa landets indsynkning, at jeg har valgt 

 for det samlede fænomen under et at benytte dette udtryk. 



At der omtrent paa denne tid maa være foregaaet en 

 indsynkning af landpladen, er et resultat, som professor 

 Brøgger allerede for er kommet til ved studiet af raperio- 

 dens og den efterfølgende tids fauna, et resultat for hvis 

 hovedtræk der er redegjort i et par foredrag i videnskabs- 



