Kontinentalglaciation og lokalnedisning. 31 



følgelig i styrke. Det nordvestlige parti, Kvikn ef eltet, fik 

 sine lokale bræer; det midterste parti, Tønsæt — Røros- 

 depressionen, blev efterhaanden isfri, medens den saakaldte 

 «isrest» tråk sig tilbage til Fæmuns sydlige del som en 

 forholdsvis mindre «dødbræ», der imidlertid rimeligvis endnu 

 for lange tider holdt sig, næret af bræmasserne fra de hist 

 og her opdukkende høiere fjelde især mod sydøst og øst. 



Under dette maa man naturligvis ogsaa antage, at 

 ismasserne længere vest var skrumpet noget ind, endskjønt 

 dette kanske paa den tid var forholdsvis lidet. Thi dels 

 vilde en forholdsvis mindre absolut stigning- af snegrænsen 

 her øve en mindre mærkbar indflydelse, hvor fjeldene stiger 

 brattere op og har en større udstrækning, ikke at forglemme 

 med høitliggende vidder omkring. Dels vilde naturligvis 

 disse vestligere egne, vest for det egentlige sænknings- 

 omraade og saaledes udsat for en forholdsvis meget liden 

 indsynkning, forblive langt mere uberørt af den i egentlig 

 forstand relative stigning af snegrænsen. Men en meget 

 stor indirekte indflydelse vilde dog paa denne maade øves 

 paa de her ophobede mægtige ismasser. Thi naar mod- 

 trykket ophørte i ost og nordøst, vilde naturligvis hverken 

 det nordlige Rondepartis bræmasser eller de betydelige 

 ismasser, der nedsteg mod sydøst fra det udstrakte Sne- 

 hættaomraade, længer søge afløb mod nord, men følge den 

 naturlige afløbskanal for disse masser, Foldalen. Denne 

 mægtige bræstrøm vilde saa videre mod syd fylde, ja 

 kanske tildels overflyde de forholdsvis lave bredder af 

 Glommendalen og Rendalen og sætte de sydøstgaaende 

 mærker paa denne strækning. 



Efter hvad vi nu ovenfor har seet, vil der altsaa netop 

 paa denne tid være udviklet de betingelser, som førte til 

 dannelsen af glaciolakustrine forhold i Glommendalen fra 



