Kontinentalsflaciation og lokalnedisning. 



Dovredalen var vel nu det sted, hvor en betydeligere 

 forandring først indtraadte, idet isdækket rundt om tråk 

 sig saapas tilbage, at man her fik en i egentlig forstand 

 glaciolakustrin dannelse, svarende til hvad Dakyns omtaler: 

 «There is in the same district a second horizontal mark on 

 the solid rock, several hundred feet higher than the 2 000 

 one. This, too, appears to correspond with sand-ter- 

 races in the recesses of the high glens; but I was not able 

 to visit it, and can form no more than a guess as to its 

 height; it probably is as high as the plateau of the Dovre 

 Fell, — that is, more than 3 100 feet above the sea. This 

 plateau I know to be covered with large gravel mounds 

 between Dombaas and Folkstuen. Here, again, it is stri- 

 king, that the water-mark should seem to correspond with 

 the level of a watershed» (The Geological Magazine, Lon- 

 don, New Series Decade II. Vol. IV, Pag. 75). 



Eftersom tiden skrider, fortsætter afsmeltningen, og der 

 indtræder en sterkere individualisering af de enkelte bræer 

 selv oppe i de høiere liggende egne, i de mere centrale 

 dele af landet. Og i følge med dette skrider ogsaa ud- 

 viklingen af de glaciolakustrine forhold med. I afsmeltning 

 gaar fremdeles de østlige og nordøstlige egne foran. 



Vi er allerede kommet forbi det store indsjøtrins tid 

 og ind i dalbræernes periode, saa rig paa oscillationer i de 

 klimatiske forhold, saaledes som de mange endemoræner i 

 store drag opruller billedet for os. 



Vi kunde ogsaa her gjøre et forsøg paa at danne os 

 en forestilling om, hvordan et vist udviklingstrin vilde vise 

 os forholdene. Om vi begynder i øst, saa finder vi en 

 mægtig bræ, der stiger ned fra Hondernes sydøstlige del, 

 fylder Atnas depression og strækker sig et kortere stykke 

 ned gjennem Glommens dalføre. Men nord for Atna er 



3 — Archiv for Math, og Naturv. B. XXI. Nr. 7. 



Trykt den 26cle September 1899. 



