42 P- A. Øyen. 



tildels rødlig, middelskornet granit, paa sine steder gneis- 

 agtig. Der findes ogsaa en graa sparagmit, der har megen 

 lighed med den, som jeg har beskrevet fra Vuluaaen 

 (Rondesparagmiten, pag. 4, 5). Desuden sees fylliier. Snart 

 er det mere grus, snart mere 1er — alt bliver dog at hen- 

 føre til forskjellige varieteter af bundmorænen. Foruden de 

 ovenfor nævnte terrasser maa jeg imidlertid i denne for- 

 bindelse gjøre opmærksom paa et fænomen, der uden at 

 staa i umiddelbar forbindelse med disse alligevel af enkelte 

 muligens kunde blive sat i mere direkte sammenhæng med 

 dannelser af lakustrin art — det er de vekslende lag af 

 sand og grus i svævende stilling, som man her finder paa 

 en flerhed af steder. Men hertil maa bemærkes, at disse 

 dannelser væsentlig træffes nede i dalbuuden i nærheden af 

 det nuværende elveleie, hvor de vistnok med rette kau 

 opfattes som rene alluvialforekomster,' og selv hvor de 

 optræder paa noget fjernere fra det nuværende elveleie 

 liggende steder, kan man neppe komme ud over at opfatte 

 dem som tilhørende enten en ældre alluvialdannelse eller 

 som afleiringer af fluvioglacial eller «inter-morainic» karakter. 



Et stykke øst for Storbækmoen haves paa flere steder 

 tildels større felter, hvor skarpkantede stene og ofte blokke 

 af betydelige dimensioner er pakket tæt sammen i tilsyn e- 

 ladende kaotisk blanding — dette er sandsynligvis dannelser 

 af superglacial eller englacial oprindelse, lagt tilbage paa 

 bundmorænen ved isens afsmeltning. 



En større interesse knytter sig imidlertid inden dette 

 strøg til et andet fænomen. Sidste sommer lykkedes det 

 mig nemlig paa strøget mellem Storbækmoen og den oven- 

 for nævnte større skjæring et par kilometer vest for Atne- 

 osen paa flere steder at paavise saakaldte rectssionsmoræner. 

 Disse forholdsvis smaa og derfor saa længe upaaagtede 



