Kontinentalglaciation og lokalnedisniiig. 57 



havde gjort paa denne min første studiereise, som jeg ikke 

 senere havde havt anledning til at undersøge disse linjer. 

 Det var derfor i den hensigt at søge dette spørgsmaal bragt 

 paa det rene, at jeg sidste sommer lagde min feriereise 

 over Dovre. 



Det som igrunden mest fængsler opmærksomheden oppe 

 paa Dovre, er de forholdsvis mægtige og fremspringende 

 bastioner i dalbunden, som paa af stand gjerne tåges for 

 tilhørende et lerterræn, saavel paa grund af sin farve som 

 ved sit forhold forøvrig. Tildels er nok ogsaa dette til- 

 fældet, men ingenlunde overalt. Saaledes havde jeg anled- 

 ning til at undersøge en saadan dominerende bastion et 

 stykke nord for Toftemoen — materialet var her en ganske 

 fin sand, «kviksand», der var oplagt i tydelige skikter, i hvis 

 anordning der ogsaa saaes en ganske svag antydning til en 

 vis periodicitet, «hvarf», paa sine steder. Lagene var til- 

 dels bøiede, en sammenstuvning, der sandsynligvis havde 

 sin grund i drivissammenpresning. Ellers var skiktningen 

 i det store og hele svævende. 



Vi skal derpaa gaa over til at betragte de paa Dovre 

 optrædende terrassedannelser^ som idet vi her bortser fra 

 den lave terrassedannelse i selve dalbunden, allerede gjør 

 sig gjældende i udprægede terrasser, temmelig høitliggende, 

 paa et par steder mellem Ilken og Brændhaugen, men disse 

 fik jeg ikke selv anledning til at opsøge paa stedet. 



Fra Toftemoen gik jeg over paa Langens sydvestlige 

 side og' steg her op gjennem lien. Et gammelt, nu tomt 

 elveleie saaes opover, som kunde virke skuffende ved sit 

 rullede materiale. Men i modsætning til dette fulgtes ogsaa 

 en nedgaaende, af rullet materiale bestaaende ryg, der 

 hævede sig over det omgivende terræn. Paa flere steder 

 iagttoges saavel render som rygge, der løb side om side 



