60 P. A. Øyen. 



Efter at have passeret dette morænelandskab var det 

 ikke saa let at identifiere de forskjellige niveauer, da tiden 

 var for knap. Men der fulgte nu en udpræget ruUestensmo 

 bevokset med tæt furuskog, som ifølge aneroidmaaling laa 

 ni meter høiere end den før fulgte hovedlinje. I samme 

 niveau som denne ruUestensmo fulgte derpaa en mindst 

 300 m. bred, næsten horizontal flade, hvis jordbund hoved- 

 sakelig dannedes af et ganske fint materiale. Mod syd 

 fortsættes saa denne flade igjen i en samme niveau til- 

 hørende ruUestensmo. Noget længere frem, et stykke nord 

 for Ilken, udbreder sig i samme niveau en typisk ruUestensmo 

 med talrige halvmeter til meterstore blokke. 



Paa flere steder sees de tre trin, snart det ene snart 

 det andet. Den ydre terrassekant er ofte meget denuderet 

 med de sædvanlige, indgaaende bugter, der vel snart er et 

 evorsionsfænomen og snart skriver sig fra erosion. Frit- 

 liggende, «friskjølda», blokke er ofte meget hyppige langs 

 terrassernes ydre kant og tildels ogsaa nedover den ydre 

 skraaning. De saaledes oplagte strandvolde har meget 

 almindelig en høide af 2 à 3 meter med blokke af indtil 

 tre meters tvermaal paa sine steder. Disse strandvolde 

 danner enten mere rette volde, eller de ordner sig til at 

 afspærre mere laguneagtige forsænkninger indenfor med en 

 bundfladebredde af ofte en ti til tyve meter ind mod den 

 da mere brat opstigende bagvæg. 



Strandlinjefænomenet fremtræder paa denne strækning 

 mellem Toftebergene og Ilken paa en saa typisk maade, at 

 det er umulig at nære nogensomhelst tvil om, at man be- 

 finder sig ved en gammel strandkant. Som et illustrerende 

 eksempel paa, hvor tydelig fænomenet er udviklet, skal jeg 

 kun gjøre opmærksom paa, at selv min hustru, der ikke 

 netop har givet sig saa meget af med at studere geologi, 



