14 Andreas Holmsen. 



b. II, pag. 151, Seiches dicrôtes). Af interesse turde det være 

 at fortsætte iagttagelsen af seiches paa et saa enestaaende 

 heldigt sted som ved den frem- og tilbagegaaende strøm 

 mellem Osensjøerne. 



Osensjøens form sees af kartet at være temmelig regel< 

 mæssig med en udpræget jævn længderetning, uden langt 

 fremstikkende odder eller næs, nogen større ø er der ikke. 

 Fra midten af sjøen, ret ud for hammeren, kan man se 

 begge ender paa den næsten 30 km. lange sjø. Som omtalt 

 af flere forfattere, og som det videre fremgaar af de ved 

 vore indsjøer foretagne undersøgelser, dannes gjerne knuder 

 der, hvor sjøen forandrer retning, eller hvor den indsnævres 

 af langt fremstikkende odder. I sjøer med uregelmæssig 

 form findes udelukkende flerknudede seiches. I en sjø med 

 en saa udpræget regelmæssig form som Osen er derfor for- 

 trinsvis enknudede seiches. Merkes bør beliggenheden af 

 Osensjøens tilløb i forhold til afløbet. Sine væsentlige tilløb 

 har sjøen i sin nordlige ende, afløbet ligger i en bugt paa 

 siden, kun ca. 10 km. fra nordenden. Dette eiendommelige 

 forhold kunde tænkes at bevirke oscillerende strømsætninger 

 i sjøen, og videre kunde tænkes, at dammens aabning eller 

 lukning kunde have indflydelse paa dannelsen af seiches i 

 sjøen; men saa er ikke tilfælde. 



De eiendommelige ind- og udløbsforholde er ikke be- 

 tingelsen for disse, da de i saa tilfælde maatte findes uden 

 afbrydelse i sjøen. Som omtalt var der tider, da seiches 

 ikke var at spore i sjøen. 



Heller ikke dammen for udløbet kan være betingelsen 

 for dannelsen af seiches; thi disse var der baade, naar 

 dammen var igjensat, og naar den stod aaben. Derimod 

 syntes seiches at være større med lukket dam end med aaben, 

 idet amplituden viste sig betydelig større ved sydenden, hvor 



