Seiches i norske inclsjøer. 17 



160 og 180 m.; dette er ikke usandsynligt, thi man har i 

 sjøen iagttaget dyb lige op til 301 m. 



Ved Storsjøen var lufttrykket i den første tid ved nord- 

 enden forholdsvis lidet variabelt, men det varierede betydelig 

 under observationerne midt paa sjøen og ved sydenden. 



Seiches, fundne ved nordenden af sjøen, var, som det 

 sees, noget mindre end ved sydenden, og det ligger derfor 

 nær at antage, at variationer af lufttrykket bevirkede de 

 iagttagne seiches. 



Mjøsen. 



Mellem 2den og 15de juli 1896 anstilledes iagttagelser 

 i Mjøsen. Den uregelmæssige form hos vort lands største 

 indsjø lod formode flere arter seiches, hvorfor der valgtes 

 forskjellige observationspunkter ved de mest fremtrædende 

 partier af sjøen. Først ved Minne ved sydenden, senere ved 

 Storhammar odden ved Hamar, saa paa den sydligste pynt 

 af Hel g øen, senere i Furnæsf jorden ret ud for Brummund- 

 dalen, videre ved nordenden ved Bergseng, og endelig paa 

 følgende steder paa vestsiden, Biri, Gjøvik og Stigersand. 



Allerede de første observationer ved Minne, den 2den 

 juli, viste en periodisk ind- og udgaaende strøm. 3die juli 

 observeredes om formiddagen og eftermiddagen regelmæssige 

 seiches. 4de juli, om formiddagen, iagttoges ogsaa regel- 

 mæssige seiches. Disse observationer ved Minne viste god 

 overensstemmelse, og tiden fra maximum eller minimum til 

 næste minimum eller maximum, var altid omtrent den samme, 

 gjennemsnitlig 21 minutter. 



Der var liden forskjel mellem høieste og laveste vand- 

 stand, amplituden var i maximum 10 mm. 



2 — Archiv for Math, og Naturv. B. XX. Nr. 1. 



Trykt den 23de Februar 1898. 



