Mærker efter istiden i Gudbrandsdalen. 17 



Fra nordenden af Lemondsjøen til et stykke nordenfor 

 Lillevand optræder der en række morænehauge. Ved Lillevand 

 bestaar de hovedsakelig af fint grus, der tildels viser lagning. 



I Lom ligger der betydelige morænemasser fra Garmo 

 vestover til Lyngved. Den overveiende del af gruset er 

 her samlet i aaslignende rygge, hvis længderetning falder 

 sammeu med isens bevægelsesretning. Omkring Garmo 

 ligger en mængde store kantede gneisblokke, som rimeligvis 

 er komne fra Lomskletten kort vestenfor. 



Ved veien nedenfor Graffer er der igjen moræne i ikke 

 ringe mængde, og fra Andvord opover til Kvamme har 

 man i den nedre del af Bæverdalen en række smaa ende- 

 moræner. I Skiaaker ligger en mægtig morænebanke langs 

 sydsiden af dalen fra Gjejlo til Bersa. Længere mod vest 

 omkring kirken optræder der lag af 1er, uden stene, ovenpaa 

 morænegruset op til ca. 30 m. over Vaagevandets niveau, 

 hvilket tyder paa, at dette vand ved slutningen af istiden 

 skulde have staaet saa meget høiere end den nuværende stand. 



Paa strækningen mellem Forberget og Nordbergets 

 Kirke ligger der langs dalbunden en række aaslignende 

 morænehauge. Hovedmassen i dem er fint grus, men flere- 

 steds stikker større blokke frem, saaledes har man kort 

 vestenfor Linsejm en klippeblok stor som et hus hvilende 

 paa toppen af en temmelig høi rund grushaug. Op for 

 Tofte har vi i den søndre dalside grusterrasser i en høide 

 af noget over 100 m. over dalbunden ved en liden aa, som 

 kommer ned der. 



Længere vest i Skiaaker er der opstablet smukke side- 

 moræner af de vældige urer, som er ramlede ned fra de 

 næsten lodrette bergvægge, Høj berget danner ud mod Ottas 

 dalføre. Ved Grjotlid er der et virvar af morænehauge, 

 hvoraf rimeligvis stedet har sit navn. Iskanten har, kan vi 



