H. Chr. Geelmuyden. 



også er aceton, fremgår af, at det giver alle acetonets 

 reaktioner. Jeg har med positivt resultat prøvet Liébens 

 og Gunnings jodoformreaktioner, Reynolds kviksølvprøve, 

 Legals nitroprussidnatriumprøve og PenzolcUs indigoprøve. 



Sukkerbestemmelsen blev gjennemgaaende foretaget ved 

 hjælp af Soleu-Ventskés saccharimeter efter affarvning- af 

 urinen med dyrekul. Ved endel bestemmelser blev til 

 kontrol ved siden af udført titreringer efter Knapp. Disse 

 falder sædvanlig nogle tiendedels procent høiere ud end 

 bestemmelserne ved polarisering. 



For hvert nyt forsøg viste urinen sig altid sukkerfri 

 Vistnok dreiede den polarisationsplanet svagt tilhøire sva- 

 rende til 0,5 — 2 gr. sukker i døgnet 1 ), men den reducerede 

 ikke Failings og Almens væske. 



Det sukker, som udskilles i urinen, lader sig fuldstændig 

 gjære bort. Dette i forbindelse med den nære overens- 

 stemmelse mellem polarisation og titrering viser at sukkeret 

 udentvil er druesukker. Dette stemmer med iagttagelser af 

 v. Mering 2 ), som ogsaa har udkrystalliseret sukkeret og 

 identificeret det med glycose. 



Overensstemmelsen mellem polarisation og titrering viser 

 fremdeles, at urinen i mine forsog aldeles ikke eller kun 

 sporvis har indeholdt (3-oxysniørsyre. Diacetsyre lod sig 

 vanskelig påvise med sikkerhed, da det phloridzin, som går 

 over i urinen, med jernchlorid giver en brun farve, som let 

 kan have dækket over en diacetsyrereaktion. Også æther- 

 extractet af urinen giver samme reaktion; men den er her 

 så svag, at den ikke kan have dækket diacetsyrereaktionen, 

 hvis diacetsyre har været tilstede i nævneværdige mængder. 



x ) Dagsurinen fortyndet til 1000 cc. og polariseret. 

 2 ) v. Mering. lieber Diabetes mellitus. Zeitschr. f. klin. Med. 14. 

 S. 405—23. 



