8 H. Chr. Geelmuyden. 



De fleste forsøg er udført pa huDgrende hunde. Dyrene 

 afmagres ved den stærke sukkerudskillelse rapid og synes 

 idethele at lide meget under forsøgene, særlig når de ikke 

 far vand. Hertil kommer, at det pâ de steder, hvor ind- 

 sprøitningerne har fundet sted, hos enkelte dyr hyppig 

 danner sig store subcutane abscesser eller hudbristninger, 

 der efterlader langvarige sår. Ved mine senere forsøg 

 strakte jeg derfor det egentlige forgiftningsforsøg ikke ud 

 over 3 — 4 dage og måtte ikkedestomindre oftest lade dyrene 

 hvile 3 — 5 uger, foråt de kunde komme i samme stand som 

 før forsøget. Disse forsøg (IX til XXVIII i tabellerne) 

 er gjennemgående udført efter følgende schema: Dyrene 

 huDgrede først i to dage og fik derpå i 3 eller 4 dage 

 daglig en dose phloridzin. De indesluttedes i et sædvanligt 

 hundebur med tragtformig bund. Urinen opsamledes i en 

 under bunden anbragt kolbe forsynet med en kviksølvventil 

 på samme made som i mit tidligere arbeide beskrevet. De 

 fleste dyr blev hver morgen kateteriserede og den således af 

 blæren udtagne urin bragt til den i løbet af døgnet i kolben 

 ansamlede. Et par hanhunde lod sig dog ikke katetrisere. 

 Urinundersøgelsen blev hos disse dyr fortsat en dag efter 

 ophøret af det egentlige forgiftningsforsøg. 



Glycosurien ved phloridzinforgiftning skyldes efter 

 v. Merinys 1 ) og Zuntz's 2 ) undersøgelser en lokal forandring 

 af nyrernes parenchym, der ved forgiftningen mister sin 

 evne til at tilbageholde sukkeret i blodet. Som følge af 

 det store tab af sukker sættes en eller anden regulatorisk 

 virkende mekanisme igang, hvorved der produceres meget 

 sukker, således at blodets gehalt på sukker kun synker 



1 ) v. Mering. 1. c. Zeitschr. f. klin. Med. 16. 



2 ) Zuntz: Zur Kenntnis des Phloridzindiabetes. Arch, für (Anat. 

 und) Physiologie. 1895. S. 570. 



