Om acetonuri ved phloridzinforgiftning. 11 



forøgelse som ingen rolle spiller ved bedømmelsen af for- 

 søgene med phloridzinforgiftning. 



At den samtidig med phloridzinen indsprøitede alkohol 

 ikke forhøier resultatet af acetonbestemmelsen viser iøvrigt 

 ogsaa to forsøg (XVI sammenlignet med IX og XVIII 

 sammenlignet med XXIV) i hvilke der indsprøitedes 

 phloridzin i 5 pot. vandig opløsning 1 ). I begge disse forsøg 

 tidskiltes mere aceton end i de tilsvarende forsøg med 

 phloridzin i alkoholisk opløsning. Endelig er der i de 

 forsøg, som skal sammenlignes, stadig indsprøitet samme 

 mængde af en lige stærk phloridzinopløsning, således at en 

 éventuel virkning af alkoholen i dem alle vel vilde blive 

 den samme. 



Hos dyr, som ernæres med æggehvide- eller kulhydrat- 

 holdig føde er acetonurien ved middelsstore phloridzindoser 

 ubetydelig i forhold til acetonurien under hunger, selv 

 om sukkerudskillelsen forøges ved ernæringen (forsøg IV 

 sammenlignet med forsøg III). Ved meget store doser 

 phloridzin (10 gr. — forsøg V) synes acetonurien dog at 

 holde sig betydelig, selv om dyrene ernæres. Ernæringen 

 var imidlertid i dette forsøg, — et af de første, jeg an- 

 stillede — meget knap. 



Særlig synes kulhydraterne hos phloridzinforgiftede 

 hunde — som hos ikke forgiftede mennesker — at have 

 en stor evne til at hindre acetonuri (forsøg VII og forsøg 

 XVIII sml. m. XVII). Vi ved nemlig af v. Hevings 

 forsøg, at der ogsaa ved phloridzinforgiftning omsættes kul- 

 hydrater i betydelige mængder, mere når der tilføres end 

 når der ikke tilføres kulhydrater. Det samme synes at 



a ) En varm 6 pct. vandig opløsning af phloridzin er klar. Ved 

 afkjøling udkrystalliserer størstedelen af phloridzinet. Denne 

 krystalgrød lader sig let med sprøite bringe md under dyrenes hud. 



