Om acetonuri ved phloridzinforgiftning. 15 



i forsøget med smørsyre appliceret i ventrikelen. Urin- 

 mængden var i det sidstnævnte forsøg (XXV) 4de og 5te 

 forsøgsdag tilsammeD 525 cc, acetonmængden 116 mgr., alt- 

 så 80 mgr. mere end i hungerforsøget. I forsøg XXVI og 

 XXVII appliceredes smørsyren subcutant, i det første på 

 3die, i det sidste på 4de forsøgsdag. I ingen af disse for- 

 søg indtraadte nogen nævneværdig forøgelse af acetonurien. 

 Urinmængden er forøvrigt også ringere end i hungerforsøget 

 og forsøget med smørsyre i ventrikelen. Sukkermængden 

 er størst (40,8 gr.) i forsøg XXVI, i hvilket smørsyren 

 gives subcutant, i de øvrige 3 forsøg omtrent den samme 

 (29,8 gr. i XXIV, 34,5 gr. i XXV og 31,7 gr. i forsøg 

 XXVII). 



Disse forsøg med hundene E, F og G viser gjennem- 

 gående, at smørsyre indbragt under huden ikke eller Jeun i 

 ringe grad f orøger acetonudsJeillelsen ved phloridzinforgiftning; 

 derimod sJcer dette, når den bringes ind i ventrikelen. 

 Denne forøgelse af acetonudskillelsen synes at være en di- 

 rekte virkning af smørsyren og ikke at skyldes en af smør- 

 syren foraarsaget forøgelse af urinmængden eller sukker- 

 udskillelsen i urinen. 



Hvis det er tilladt at overføre disse erfaringer på 

 mennesker, så synes resultaterne af mine tidligere meddelte 

 forsøg over acetonuriens forhold ved ernæring med kjød og 

 smør nærmest at måtte forklares således : I smørret findes 

 såvel høiere som lavere fedtarter. De sidste forøger, de 

 første nedsætter acetonurien (forsøg XI og XII) i større 

 eller mindre grad. Ved mine forsøg med mennesker har 

 snart det ene, snart det andet af disse acetonurien forøgende 

 og nedsættende momenter været det fremherskende. Deraf 

 forklares de vexlende resultater af forsøgene. 



