26 H. Chr. Geelmuyden. 



Ved et forsøg (XV) med hund E, i hvilket den fodre- 

 des med fint natursmør, synes de høiere fedtarters evne til 

 at nedsætte en acetonuri at være traadt i forgrunden pa 

 bekostning af de lavere fedtarters evne til at forøge den. 

 Acetonurien opnår kun en ringe grad. 



Resultaterne af mine forsøg med smørsyre stemmer i 

 merkelig grad overens med, hvad Schwartz 1 ) fandt ved sine 

 forsøg paa hunde med pancreadiabetes. Gav han saadanne 

 hunde j3-oxysmørsyre eller diacetsyre i ventrikelen, sa 

 forøgedes acetonudskillelsen hos dem, gav han derimod de 

 samme stoffe til normale hunde, så blev de helt eller delvis 

 forbrændte i organismen og foranledigede ingen aceton- 

 udskillelse. Lignende forhold fandt Minkowski hos dia- 

 betiske mennesker. Parallelismen mellem disse erfaringer 

 og mine egne forsøg med smørsyre i phloridzindiabetes lig- 

 ger i dagen. Efter dette synes det sandsynligt, at forsøg 

 med ß-oxysyre og diacetsyre vil give samme resultat 

 hos phloridzinforgiftede som hos pancreasdiabetiske dyr. 

 Det er min agt i en nær fremtid at anstille sådanne forsøg og 

 da med et lignende respirationsapparat som det af Schwartz 

 benyttede. Indtil disses resultat foreligger, anser jeg det 

 rigtigst at opsætte en diskussion af de forsøg, som hidindtil 

 foreligger over sådanne stoffes indflydelse på en acetonuri 

 og de muligheder, som byder sig til forklaring af dem. På 

 sagens nuværende standpunkt skal jeg kun tillade mig en be- 

 mærkning. Efter hvad der foreligger repræsenterer phloridzin- 

 forgiftningen og pancreasdiabetes åbenbart i fysiologisk hen- 

 seende yderst forskjellige abnorme tilstande af organismen, 

 tilstande der neppe har stort andet tilfælles end glycosurien. 

 Når nu begge med hensyn på dannelsen af aceton væsentlig 



l ) 1. c. 



