H. Chr. Geelmuyden. 



Inden jeg afslutter meddelelsen om disse forsøg, pligter 

 jeg at gjøre opmærksom pa en ornstændighed, der i nogen 

 grad kan siges at forringe beviskraften af mine forsøg over 

 smørsyrens evne til at forøge en acetonuri. Ved siden af 

 de mange overensstemmende forsøg, jeg har udført, er der 

 enkelte, der falder ud af rækken og tildels peger i anden 

 retning end flertallet, uden at der lader sig påvise nogen 

 grund hertil. I forsøg X (hund E) har f. ex. den første 

 phloridzindose ikke fremkaldt nogen målelig glycosuri. 

 Polarisationsapparatet viste en dreining tilvenstre, svarende 

 til 0,025 pCt. druesukker. Féhlings og Almens reaktioner 

 gav imidlertid svagt positivt udslag, Den følgende dag 

 viste polarisationen 1,91, titreringen 1,98 pCt. Dette er det 

 eneste tilfælde, hvor en sa stor uregelmæssighed i sukker- 

 udskillelsen er indtrådt. I de øvrige forsøg bevirkede 

 phloridzinen uden undtagelse allerede første døgn rigelig 

 glycosuri. 



Af forsøgene med hund P er der et (XIX), der ikke 

 stemmer med de øvrige. Der blev i dette forsøg givet 

 dyret 200 gr. oxetalg. Om aftenen samme dag fandtes den 

 hele — eller sagodtsom den hele — portion 1 ) i buret i en 

 form, som ikke syntes at lade tvil tilbage om, at den havde 

 passeret hele tarmkanalen og var udskilt som excrementer. 

 Forsøget skulde efter dette have givet samme resultat som 

 hungerforsøget (XVII) med samme hund. Acetonurien er 

 dog 3die, 4de og 5te forsøgsdag tilsammen meget betyde- 

 ligere, ligesa glycosurien og urinmængden. For sukkerets 

 og acetonets vedkommende viser denne merudskillelse sig 

 allerede Iste phloridzindag og kan derfor ikke skyldes den 



x ) Den blev henlagt for at veies den følgende dag, men blev i 

 løbet af natten opspist af rotter. 



