Om acetonuri ved phloridzinforgiftning. 19 



omstændighed, at dyret 2den phloridzindag i forsøg XIX 

 ved en feiltagelse fik en lidt større dose phloridzin. 



Et lignende forhold viste sig med en anden hund, hos 

 hvilken acetonudskillelsen var sa uregelmæssig, at jeg fore- 

 lobig opgav at benytte den til videre forsøg. 



I nogle forsøg tror jeg at have iagttaget, at dyrenes 

 almenbefindende har indnydelse på acetonurien. Når de 

 under forseget var friske og livlige, var acetonudskillelsen 

 rigeligere, end når de syntes matte og træge. Dette er 

 sandsynligvis også årsagen til, at såvel acetonmængden som 

 sukker- og kvælstofmængden i urinen synker stærkt hen- 

 imod slutningen af forsøg VIII. 



Årsagen til de nævnte uregelmæssigheder er mig som 

 sagt ubekjendt. Alt viser, at skal der være tale om at 

 sammenligne forsøg af denne art, må ensartetheden af for- 

 søgsbetingelserne overholdes med den størst mulige sam- 

 vittighedsfuldhed. Det er væsentlig de ovenfor dragne slut- 

 ninger om smørsyrens og de høiere fedtarters virkning på 

 acetonuriens grad, som efter disse — iøvrigt få — afvigende 

 forsøg må modtages med en vis forsigtighed. Resultaterne 

 med hensyn til kjød- og kulhydratfodringens indnydelse 

 synes mig derimod utvilsomme. 



Jeg har ovenfor nævnt, at kvælstofbestemmelserne i 

 urinen væsentlig havde til formål at afgjøre, hvorvidt det 

 udskilte sukker overstiger den raængde, som kan være dan- 

 net af den omsatte æggehvide. Skulde dette vise sig at 

 være tilfældet, så kunde der blive tale om at diskutere* 

 hvorvidt fedt kan have afgivet materiale til dannelsen af 



2 — Archiv for Math, og Naturv. B. XX, Nr. 14. 



Trykt den 18de Oktober 1898, 



