Kr. Birkeland. 



viser, passerer dens kontur over konturen af en concentrisk 

 cirkelrund og voksende lysflek, som den første flek ligesom før 

 har overdækket. Medens den første flek stadig aftager og 

 blir mere og mere hvid, vokser den anden og skifter fra 

 grøn i farve og lyssvag til gul og lysstærkere (fig. 3). 



Ved den tid første flek forsvinder i et glødende punkt, 

 begynder anden flek at aftage, og den kontraherer sig saa 

 stadig, samtidig som den blir hvidere i farve. Ved en vis 

 størrelse passerer dens kontur, konturen af en tredie voksende, 

 concentrisk flek af grøn farve. Denne tredie flek vokser, 



saalænge anden flek aftager, 

 og den blir herunder stadig 

 lysstærkere. Naar anden flek 

 er forsvunden, begynder tre- 

 die flek at aftage o. s. v. 

 Den maximale størrelse og 

 lysintensiteten af disse efter 

 hinanden opkommende lys- 

 flekke blir stadig mindre og 

 mindre. 



Fænom enerne er aaben- 

 bart ikke her saa enkle, som 

 de tilsyneladende skulde være det efter Wiedemann og 

 Wehnelt's forsøg, hvor «die Erscheinung erinnert an die 

 einer schwingenden Saite bei stehenden Schwingungen» ; 

 men vi skal se, at vi til gjengjæld f aar et mere fuldstændigt 

 billede af katodestraalernes forløb under magnetisk paavirk- 

 ning, naar de her iagttagne kjendsgjerninger stilles ud fra 

 hverandre. 



Allerede de ovenfor anførte resultater saavelsom andre, 

 der i det følgende skal omtales, peger meget tydelig hen 

 paa, at de perifere katodestraaler i udladningsrøret ø: de 



Fig. 3. 



