12 I. H. L Vogt. 



Schcerer var af den anskuelse, at noriten ved Ekersund — 

 Soggendal »skulde gaa over« til de omgivende grundfjelds- 

 skifere, men de iagttagelser, hvortil de støttede sig, var, som 

 allerede berørt, ikke korrekte. 



Af specielt hensyn til den geologiske rolle, som vore 

 titanjern-forekomster spiller, skal vi her give en skitseret 

 oversigt over hele noritfeltets dannelse: Først fandt sted et 

 par eller muligens en hel del ira hinanden til en vis grad 

 adskilte lokal-eruptioner, hvorved den egentlige noritmagma 

 blev bragt frem til overfladen; senere sprængtes gjentagne 

 gange den først afkjølede skorpe, og der trængte op fra 

 dybet noritsubstans, som, efter den kronologiske orden, hvori 

 disse gang-eruptioner fandt sted, krystalliserede ud til grov- 

 kornig norit, normalkornig norit, diabas ') (olivindiabas) og 

 diabasporfyrit. 



Senere skal vi omhandle, at hertil kommer, rimeligvis 

 omtrent samtidig med udbruddet af de grovkornige norit- 

 gange, endnu en særskilt slags gangeruption , nemlig af 

 titanjern med mere eller mindre af noritens normale substans. 



Petrografisk overblik over noritfeltet og dets b2rgartgange'^). 



De i Ekersund — Soggendal-trakten optrædende noritvarie- 

 teter karakteriseres som bekjendt ved mineralerne labrador, 

 hypersthen og titanjern, hvortil jævnlig slutter sig noget 

 biotit, diallag, hornblende samt nu og da større eller mindre 

 mængder af kvarts, mikroklin, orthoklas og muligens andre 

 feldspather; videre træffer vi zirkon, apatit, magnetit (?) og 

 i de kiselsyrerige afarter endelig lidt titanit. 



') Om diabas- eller olivindiabas-gangenes genetiske forhold til roriten og 



noritgangene, se senere. 

 'O Der tilsigtes her ikke nogen indgaaende petrografisk detail-beskri velse,. 



men kun et overblik, nærmest af hensyn til torstaaelsen af titanjern 



forekomsterne. 



