14 



I. H. L. Vogt. 



fører biotit i forsvindende mængde og næsten altid kun som 

 krans om ertsen og hypersthenen; hertil kommer, at plagio- 

 klasen hos den lyse varietet er lyseviolet, hos den mørke 

 derimod omtrent ren graa. Da de to typer, som vistnok er 

 af lidt ulige alder, i petrografisk henseende staar hinanden 

 meget nær, beskriver vi dem under et. 



Den i noriten forherskende feldspath er som bekjendt 

 labrador (dette allerede for mange aar siden paavist af Th. 

 Scheerer, Carl Kersten og flere), cfr. de hosstaaende analyser.. 



No. 1. 



No. 2. 



No. 3. 



No 4. I No. 5 



SiO, 



Al.Oa 



Fe.,0, 



CaO 



MgO , 



NagO 



K.2O 



H.,0 



53.78 



26.20 



2.36 



8.89 

 0.88 

 5.77 

 2.12 



52.20 

 29.05 



0.80 

 12.10 



0.13 



4.701) 



51.39 

 29.42: 

 2.90 

 9.44 

 0.37 

 5.63 

 1.10 

 0.71 



Sum 



100.00 



99.60 



99.66 



100.96 



Sp. v. 



2.695 



2.71 



2.72 



2.705 



2.72 



No. 1. Analyseret af Th. Scheerer (Gæa norvegica, pag. 319). 

 Labrador fra Hitterø. 



No. 2—4. Carl Kersten (Chemische Untersuchung einiger 

 Feldspäthe von Egersund. Pogg. Ann. 63, aar 1844, 

 pag. 123) No. 2, brun feldspath fra Ekersund, uden spor 

 af TiO.,, MnO, ZrOs, LiO, CrO, Fl; jernet som oxyd. 

 No. 3, graa feldspath fra Ekersund, med blaalig nuance, 

 blaat farvespil. No. 4, graa feldspath med violet nuance,, 

 dannende ren udsondring i eu graalighvid, körnig feld- 

 spathmasse. 



1) Med lidt K^O. 



