24 



I. H. L. Vogt. 



T itan jern -fore komsterne 



i noriten samler sig til to større felter, nemlig et vestre, som 

 vi af let forklarlige grunde kalder St. Olaf- eller Ekersund- 

 feltet, og et østre, som vi efter de vigtigste forekomster 

 benævner Blaafjeld- Storgang-feltet (nær Soggendal, se for- 

 øvrigt kartskitsen, fig. 33). 



I >S'^. Olaf- eller Ekersund-feltet, som ligger 6 — 12kilom. 

 for Ekersund, stryger titan jerndraget i en næsten ret linje 

 langs med St. Olaf-gangen; de enkelte forekomster, regnet 

 fra til V (se pl. Il, fig. 39) er: 



Kyland grübe. 



Afstand fra St. Olaf-gangea 



75-85 m. 



Smaa skjærp lige ved. Kyland 

 gaard, med titanjern og 

 magnetkis. 



Eægdal-strengen, med Anker- 

 hus grübe, Lyngnæs grübe 

 og flere mindre brud. 



Titanjernet ligger i en skraa- 

 linje, af længde ca. 400 m.,. 

 mod St. Olaf-gangen, som 

 længst mod V overskjærer 

 ertsdraget, medens deu 

 østre ende af samme ligger 

 80—100 m. fra gangen. 



Karen grübe. 



Koldal-strengen, med en hel 

 del grnber og skjærp. 



Afstand fra St. Olaf-gangen 

 80—100 m. 



Titanjernet optræder her ikke i en over den hele stræk- 

 ning (5 - 6 kilom.) kontinuerlig gang, men er derimod opløst 

 i en del isolerede, efter hinanden liggende strenge; den vig- 



