Norske ertsforekomster. 27 



givende titanjern-fattige norit er skarp, som ved de øvrige 

 store forekomster; der existerer ikke nogen overgang, — 

 noget, som vi her paa forhaand muligens kunde vente, idet 

 der i den foreliggende gangmasse ikke har fundet sted en 

 saa vidtgaaende erts-koncentration som ved de fleste øvrige 

 lokaliteter. Ogsaa i nærheden af Storgangen sees en del 

 diabasgange, desuden en af degrovkornige labrador- hypersthen- 

 titanjern-gange, svarende til dem i Blaatjeldet. 



For at man kan faa et overblik over, hvilke efter vore 

 forholde meget betydelige erts-kvanta der er ansamlede i 

 Storgangen, skal vi gjøre op en skitseret beregning: Gan- 

 gens længde sætter vi til lidt over 3 kilom., mægtigheden 

 til i middel öO m., gangens areal er altsaa 160,000 m^; 

 titanjern-gehalten anslaar vi til i middel 40 7» af det hele; 

 det udgaaende af den aldeles rene erts indtager altsaa et 

 fladerum af ca. 60,000 m ^, svarende til en kompakt gang af 

 1 kilom.s længde og 60 m.s bredde. Til sammenligning 

 anføres, at det udgaaende af Gellivara-lejerne har et areal 

 af ca. 700,000 m^; da heri er indbefattet ogsaa noget graa- 

 berg, faar vi som resultat, at der (nær dagen) ved Storgangen 

 er forhaanden med rundt tal Vio saa meget malm som ved 

 Gellivara. 



I Blaafjeldet^) (se profilskitse, pl. II, fig. 41) optræder der et 

 fuldstændigt virvar af titanjern-gange, hvoraf mange er meget 

 store, om end ikke i den grad kolossale som ved Storgangen ; 

 til gjengjæld er de dog altid meget renere. Strax under 

 toppen af tjeldet, som hæver sig temmelig stejlt, til højde 

 uæsten 200 m. over dalbunden ved siden, træffer vi »Øvre 

 Blaafjeld grübe«, anlagt paa en fladt faldende, ca. 100 m. 

 lang og til ca. 100 m.s dyb fulgt gang, som er bestaaende 



') Navnet kommer af, at titanjernet, hvis udgaaende i dagen i lang tid 

 har været kjendt af egnens beboere, har en blaasort torvitringshud. 



