:32 I. H. L Vogt. 



Soggendals-gruberne (Blaafjeld) i det hele og store gjerne 

 fører nogle faa procent bergart (mest labrador), hvorved jern- 

 •og titansyre-gehalten trykkes lidt ned. Naar vi tager hensyn 

 hertil, kan vi regne, at malmen fra Ekersund i middel holder 

 ca. 40% jern og ca. 40— 42 7» titansyre, den fra Blaafjeld 

 derimod et par procent mindre. 



Malmens svovlgehalt er oftest aldeles forsvindende; fosfor- 

 gehalten er ogsaa gjennemgaaende meget liden (Dr. A. Tamm 

 fandt 0.015 7o P i gjennemsnitsprøve fra Ankerhus). 



Titanjernet optræder mest i ca. 1 — 2 cm. store individer, 

 som ikke sjelden viser udmærket gode afsondringsflader efter 

 OP (paa disse sees nu og da triangulær stribning, som jævnlig 

 paa jernglans). 



Magnetjern har jeg aldrig iagttaget i nogen af gruberne; 

 jeg anser det derfor ikke for sandsynlig, at den vekslende 

 intensitet, hvormed malmen fra de forskjellige steder virker paa 

 magneten, skyldes iblanding af dette' mineral ; snarere kom- 

 mer det af, at relationen mellem Fe^Og og R TiOg hos titan- 

 jernet er en del variabel. 



Malmen fra de to smaa skjan-p ^) ved landevejen ved 

 ■Hauge og paa Orstad grund (SO for Hauge) holder, efter 

 opgivende, resp. ca. 48 og ca. 60 Vo jern ; denne relativt store 

 gehalt skriver sig formentlig ira, at titanjernet her fører 

 usædvanlig meget Fe.^Og, altsaa lidet RTiOg. 



Blaafjeld-gruberne^) har været drevne, for regning af 

 •et engelsk selskab, fra 1864 til 1876, i hvilket aar de blev 

 nedlagte, sandsynligvis for bestandig; om driftens størrelse 

 •oplyser følgende tabel: 



') Disse har jeg ikke besøgt. 



'^) Fra Blaafjeld til havnen ved RægeQord blev til Bialm-transporten 

 anlagt en ca. 8 kiiom. lang jernbane. Ogsaa fra Ekersund-grubenie 

 havde man en jernbane, som for en stor del fulgte St. Olaf-vejen. 



