36 I H. L. Vogt. 



For nøjere at godtgjøre, at denne hypothèse rimeligvis 

 er korrekt, skal vi henlede opmærksomheden paa følgende: 

 Analogien mellem de yngre bergartgange (norit- og diabas- 

 gangene) paa den ene side og enkelte af titanjern-forekomsterne 

 paa den anden er lejlighedsvis stærkt paafaldende. Som typus 

 for de sidste i den her omhandlede henseende skal vi vælge 

 Storgangen: denne er ca. 3 kilom. lang, bredden er ca. SO- 

 TO m., altsaa temmelig liden i forhold til længden, o: massen 

 optræder fuldstændig ganglignende, som de yngre bergart- 

 gange. Med hensyn til den petrografiske sammensætning er 

 der specielt stor lighed mellem Storgangens bergart og den 

 gangförmige, kvartsførende iiorit: begge fører plagioklas, 

 bypersthen, titanjern (i det ene tilfælde i ringe mængde, i 

 det andet udgjørende ca. 40 7o af det hele), videre noget 

 biotit, beggesteds navnlig som krans om ertsen, desuden 

 kvarts, beggesteds navnlig som »Zwischenklemmungsmasse«; 

 hertil kommer for noritgangens vedkommende noget diallag 

 'Og for Storgangens spor af hornblende (?). Stribningen i 

 Storgang-malmen forklares som »strømningsstruktur« en gros. 

 Ved flere af de øvrige forekomster (f.ex. de i St. Olaf-feltet 

 og ved Blaafjeld) maa ertsanrigningen paa dybet have gaaet 

 for sig i adskillig videre udstrækning end ved Storgangen. 



Titanjern-gangene indeslutter jævnlig brudstykker af side- 

 stenen (norit); herved viser de sig ogsaa som yngre, for- 

 mentlig fra dybet frembrudte masser. 



Tilslut maa vi fremholde, at der finder sted en nøje lokal- 

 forbindelse mellem titanjern-forekomsterne og de yngre bergart- 

 ganges opbrudslinjer eller eruptionscentrer. Intetsteds fremgaar 

 dette tydeligere end ved St. Olaf-feltet: titanjern-linjen og 

 diabasgangens spalt løber side om side, med indbyrdes af- 

 stand — 100 m., i en længde af 5 — 6 kilom.; dette kan ikke 

 være tilfældig. I Blaatjeld-trakten, har der foregaaet en serie 

 af eruptive udbrud: vi træflfer her, — foruden titanjernet, — 

 en hel del grovkornige labrador -hypersthen- titanjern -gange, 



