.•42 1. H. L Vogt. 



her optræder med meget større regelmæssighed, end tilfældet 

 ellers plejer at være; af denne grund kan det felt, vi her 

 skal behandle, ikke regnes at representere nogen egentlig 

 typus paa vore kisforekomster i sin helhed. 



Varaldsøen, — som er ca. 10 kilom. lang, indtil ca. 6 kilom. 

 bred og med et fladeindhold af ca. 44 kilom. ^, — bestaar 

 næsten udelukkende af sedimentære bergarter, nemlig glin- 

 sende skifer, som temmelig langt nede i lagrækken holder 

 indlejret nogle bænke af kalksteu'), kvartsskifer og kon- 

 glomerat. Skiferen, som ubetinget spiller hovedrollen i øens 

 geologiske bygning, er graagrøn, glinsende, hist og her med 

 tynde kvartslag; oftest er den kruset i usædvanlig stærk 

 grad. Kalkstenen, som er graa og temmelig stærkt opblandet 

 med kvarts og glimmerskjæl, optræder altid i fællesskab med 

 kvartsskifer og lidt konglomerat; mægtigheden af de enkelte 

 lag eller bænke varierer i paafaldende stærk grad inden 

 omraadet af den lille kartskitse (se pl. III, fig. 42); exempelvis 

 anføres: Ved Fludalen, paa Varaldsøens NV-spidse, sees to 

 kalklag, lige ved hinanden, hvert af et par m.s mægtighed; 

 i dragets fortsættelse paa den anden side af fjorden, nemlig 

 paa odden mellem Næs og Mørkevaag, ca. 1.5 kilom. fra 

 Fludalen, er kalkstenen sunket ind til en tykkelse af kun 

 nogle faa dm., samtidig med, at kvartsskiferen, som her er 

 stærkt skiferblandet, har voxet; paa sydspidsen af øen fore- 

 finder vi, — at dømme efter stillingen i profilet (se fig. 43) 

 og efter bergartens udseende i sin helhed, — igjen den 

 samme kalksten-kvartsskifer-horizont; her har vi en hel del 

 kalkbænke og disse er tilmed temmelig tykke (indtil flere m.). 

 Skifersystemets mægtighed over kalkstenlaget paa Varalds- 

 øen kan med rundt tal anslaaes til henimod ca. 2000 m. 



Som allerede af Ä. Helland bemærket og som paa profil- 

 serien, fig. 43, nøjere fremstillet, danner de sedimentære 



^) Først paa vist af A. Helland, (1. c). 



