Norske ertsforekomster. 43 



l)ergarter paa Varaldsøen en synklinal fold ^), hvis midtlinje 

 omtrent deler øen i to lige dele. Faldet er i den NNVstre 

 del af øen temmelig stejlt, i sydlig retning, i den SSO'stre 

 «derimod fladt, mod nord, 



Af massiver forefinder vi et par hundrede m. nord før 

 Nygruben (se oversigtskart fig. 42 og profil no. II, fig. 43) 

 en til saussuritgabbro-gruppen hørende ber<iart"); videre ind- 

 tegner Ä. Helland, — uden at give nøjere oplysninger, — et 

 ganske lidet parti saussuritgabbro paa sit profil mellem Vala- 

 hejen grübe og Skjelnæsodden. Heraf synes at fremgaa, at 

 den nævnte bergart rimeligvis optræder i mindre felter paa 

 adskillige steder paa øen. 



Ved Valahejen grübe (som er beliggende ca. 2 kilom. 



^) Naar man bortser fra mindre bøjninger hist og lier, foreligger der 

 kun en enkelt foldning; NN V for Valahejen grübe er der ingen fuld- 

 stændig omdrejning^ som paa A. JT.'s profil skitseret, men kun stærke 

 krusninger, se fig. 44. 



■^) Denne ligner makroskopisk saussuritgabbroen fra Ytterøen, Hestekletten 

 (Storvarts), Vigsnæs, ürimelien osv. under mikroskopet iagttages; lidt 

 magnetit, - augit, 'l temmelig store individer, undertiden tvillinger, med 

 god spaltbarhed efter søjle og et pinakoid, daarlig efter det andet 

 pinakoid ; mineralet er farveløst, ikke pleochroitisk, med stor udsluknings-- 

 vinkel (ca. 40"). Ved kanterne er det ofte parallel-sammenvoxet med 

 hornblende, hvoraf der optræder flere varieteter (en ufarvet, ikke 

 pleochroitisk, og en lysegrøn, stærkt pleochroitisk, med farverne grøn 

 til brun); hornblenden findes muligens ogsaa i selvstændige individer, 

 ikke knyttede til augiten. Istedenfor plagioklas, hvoraf der ikke en- 

 gang er spor igjen, finder vi et finkornigt agrégat, som er sammensat 

 af flere slags mineraler: vi kan holde ud fra hinanden epidot, i smaa, 

 men ganske gode krystaller, udtrukne efter orthoaxen, med sekssidige 

 tversnit f efter klinopinakoidet), hvor udslukningen kan orienteres i 

 forhold til de begrændende flader (OP. P<^ oopco). Videre har vi, 

 oftest i meget smaa individer, et farveløst mineral, med meget matte 

 interferensfarver, om hvilket vi kun kan sige, at det har stor lighed 

 med zoisit. Som dekompositionsprodukter, fordelt over den hele masse, 

 optræder der lidt kalkspath og klorit. Efter forholdet mellem augiten. 

 som besynierlig nok er temmelig frisk, og agregat-masserne maa den 

 oprindehge, endnu ikke omvandlede bergart have havt en granitisk- 

 kornig struktur, maa altsaa have svaret til en gabbro og ikke til en 

 diabas. 



