44 I- H. L. Vogt. 



SSO for Øjerbavn, i en højde over havet af ca. 350 m.)i 

 forekommer 3 forskjellige lejer^) eller impregnationer af 

 kobberholdig svovlkis; det i midten er det vigtigste. Oppe 

 i dagen kan man ved skridt for skridt at følge »rustbaandet« 

 (det udgaaende) overbevise sig om, at kisen i felt overalt 

 holder sig til de samme skiferhorizonter, og ved at foretage 

 en omhyggelig undersøgelse nede i gruberne ser man lige- 

 ledes, at kisen ogsaa i fald følger skikterne, med en regel- 

 mæssighed, som forbauser. Vedrørende det sidste forhold, 

 skal vi nøjere i detail oplyse om: De tre kislag holder sig 

 paa dybet næsten nøjagtig lige langt fra hinanden, se profil' 

 fig. 45; videre, studiet nede i gruben lettes i høj grad derved, 

 at sidestenens skiktning er stærkt udpræget, og at tilmed: 

 kisen selv er lagdelt; det kunde derfor temmelig let afgjøres,. 

 at kisen i alle de ved mit besøg tilgjængelige dele af gruben^ 

 ikke noget sted overskjærer lagene. — I grubens VSVstre del 

 har der gaaet for sig en horizontal forskyvning af ca. 10 m.'s^ 

 spranglængde, men det vedrører ikke relationen mellem ertsen- 

 og skiferen. 



Den med lidt kvarts, hornblende, spor af magnetit m.m. 

 opblandede kis er selv altid paa en typisk maade stribet 

 eller lagdelt, parallelt med sidestenens skiktning (se detail- 

 profil, fig. 46): snart veksler striber af store svovlkis-krystaller 

 med striber af smaa krystaller; snart er indlejret tynde 

 skiferpartier i kisen; enkelte lag er rige paa kvarts og horn- 

 blende, andre derimod fattige; endelig er kisen i visse lag: 

 blandet med en organisk, kulholdig substans^) Hertil kommer,. 



^) Da kisen overalt i vort distrikt i enhver henseende optræder, som oni! 

 den var fuldt lejeformig, dannet samtidig med skiferen ved siden, be- 

 nytter vi os indtil videre af benævnelserne lejer eller lag for kisens, 

 vedkommende, uden vistnok foreløbig deri at lægge nogen genetisk 

 opfatning. 



2) Det sidste er som bekjendt ikke sjelden ved vore svovlkis-forekomster; 

 A. Helland omtaler kis fra Nysæter, Stordøen, og fra Lexdalen med 

 resp. 2.6 "mj og 1.9 "/o organiske bestanddele 



