Norske ertsforekomster. 47 



var i 1867 — 68 temmelig liden, fornemmelig fordi man da 

 anvendte krudt som sprængningsmiddel, men steg derefter 

 stærkt i aarene 1869 — 73, paa grund af indførelsen af dyna- 

 mit, det store belæg, og fordi man da havde at afbygge 

 mægtige ertspartier nær dagen ; eftersom man er kommet 

 mere paa dybet, saa fordring osv, har begyndt at spille 

 større rolle, er produktionen pr. arbejder igjen aftaget en deh 



I aarene 1880, 81 og 82 blev tilsammen udmineret resp. 

 2,158, 2,298 og 2,039 m^, o: hver m^ udskudt masse af 

 lejestedet leverede 2.41, 2.60 og 2.91 ton svovlkis-malm, med 

 rundt tal altsaa 2.5—3.0 ton. Da malmens sp. v. er ca. 4.5, 

 ligger i den sidstnævnte opgave, at der som uholdigt bort- 

 skejdes ca. 33 — 44 Vo af alt det udskudte, altsaa temmelig 

 meget; dette kommer af, at lejestedet ofte er stærkt opblandet 

 med skiferlag og svovlkis-fattige partier. 



I de officielle indberetninger angives, at de samlede 

 driftsudgifter (med administration, transport til havnen osv.) 

 pr. ton malm i aarene 1881 og 82 beløb sig til resp. kr. 10.50 

 og 11.30. 



Den kishorizont, hvorpaa Valahejen grübe er anlagt» 

 har en meget betydelig udstrækning i strøg eller felt, gaar 

 nemlig først over hele øen, i ca. 7 kilom.s længde, og fort- 

 sætter videre lidt over paa fastlandssiden, mod VSV. Kisen 

 angiver sig oppe i dagen ved rustbaand, som er stærkt frem- 

 ti-ædende, hvor fjeldet er bart. — Fra Valahejen grübe har jeg 

 skridt for skridt fulgt rustbaandet mod ONO, indtil nogle 

 faa hundrede m. fra fjordkanten; da overfladen her kun er 

 meget lidet tildækket, kunde det afgjøres, at kisen overalt 

 holder sig paa samme skiferniveau. Differancen mellem de 

 tre særskilte kislejer forsvinder i kort afstand fra gruben; 

 det er sandsynligvis kun det midters'e lag, som fortsætter. 



