48 I- H. L. Vogt. 



Ogsaa mod VSV har jeg vandret paa ertspartiets udgaaende 

 indtil et par kilom. fra hovedgruben, og fremdeles gaar kisen 

 efter de samme skifere. Paa vestsiden af Valahej-fjeldet 

 støder man, midt i ruslbaandet, paa den saakaldte »Nygrube«, 

 hvor kislejet, som er udviklet nøjagtig efter samme type som 

 det ved hovedgruben, har en mægtighed af ca. 1 m. Læn- 

 gere mod VSV ligger der, fremdeles i den samme linje, 

 først et lidet skjærp i Sand vikfj eldet, og endelig kommer 

 Hisdalen grübe, den sidste med tre særskilte kislag, aldeles 

 som ved hovedgruben. De sidstnævute anvisninger har jeg 

 ikke selv besøgt, men efter den topografiske beliggenhed og 

 ifølge opgivende af flere paalidelige folk kan med fuld sik- 

 kerhed sluttes, at de ligger paa det samme niveau som 

 Valahejen og Nygruben; rustbaandet kan følges kontinuerlig 

 fra Nygruben via Sandvikfjeld-skjærpet lige til fjorden, under 

 Hisdalen grübe ^). Paa den anden side af fjorden iagttager 

 man i dragets fortsættelse et svagt rustbaand i nærheden af 

 Sagen (se kartskitsen). 



Nærmere det nordre kalklag, altsaa lavere nede i skifer- 

 rækken, møder vi det kisniveau, hvorpaa Gravdals-fore- 

 komsten ligger. Vedrørende denne grübe, som ved mit besøg 

 (sommeren 1885) stod fuld af vand, henvises til Ä. Hellands 

 beskrivelse; her skal kun tilføjes: rustbaandet fra Gravdal 

 aftegner sig oppe i overfladen, altid mellem de samme skifer- 

 lag, til henimod fjorden, og i linjens fortsættelse over paa 

 Varaldsøen iagttager vi igjen et lidet kislag (se profil no. III, 

 fig. 43). 



I den søndre del af Varaldsøens store fold optræder 

 der, fremdeles over kvartsskifer-kalksten-laget, ogsaa nogle 

 svovlkis-forekomster, aldeles analoge de nys omhandlede, 



') Bergmester Ellefsen sees {A. Helland, Ertsforekomster i Søndh. pag. 260) 

 at have foretaget den hele vandring paa rustbaandet fra Valahejen 

 grübe til fjorden ved Hisdalen. 



