56 I- H. L. Vogt 



kalkspath; lidt blaaviolet flusspath har jeg ogsaa lejîighedsvis- 

 iagttaget. 



I »Grubeaasen« optræder der, se profil, fig. 49, tre større, 

 lejeformige gange, — nemlig hovedgangen eller Hoffnung,, 

 videre Howard og Johannes, — og en ikke saa ganske 

 ubetydelig gang, Margaretha, som under stor vinkel (ca. 70°) 

 krydser over skikterne. Vi skal først omhandle de leje- 

 formige gange og navnlig hovedgangen, hvori det meste 

 arbejde i de senere aar har været koncentreret. 



En af de første iagttagelser er, at kvarts-kobberkis-mas- 

 sen i Hoffnung grübe, naar vi ikke tager hensyn til mindre 

 udgreninger, i det hele løb følger mellem de samme skifere. 

 Observationerne vedrørende dette forhold lettes i meget 

 væsentlig grad derved, at der finder sted en petrografisk 

 differance mellem de lag, som optræder umiddelbart under 

 og umiddelbart over gangen; i det liggende anstaar overalt 

 en mørk, tyndskifrig, temmelig kvartsfattig hornblendeskifer, 

 i det hængende derimod en lys, glimmerførende kvartsskifer. 

 Paa de fleste steder i gruben er ertsen med kvartsen (og 

 kalkspathen m.m.) samlet til en distinkt fremtrædeude gang, 

 med skarp grænse mod de tilstødende skifere ; i andre partier 

 af gangfladen derimod er kvartsen med kobberkisen opløst i 

 uregelmæssige klumper og forgreninger, som stryger frem' 

 mellem de to slags skifere, eller som holder sig nogle faa 

 cm. eller dm. nede i hornblendeskiferen i det liggende. De 

 største og reneste kismasser træffes gjerne, naar gangen p*aa 

 den sidst beskrevne maade er opløst til en »skifergang« ; : 

 den jævneste og paalideligste produktion derimod faar man 

 af de regelmæssige gangdele. — Om nogen slags baand- 

 struktur eller parallel-anordning inden kvarts-kobberkis-massen. 

 er der aldrig tale. 



I hovedgruben har man hidtil ved afbygning og under- 

 søgelsesarbejder opfaret ertsgangen i en længde af ca. 700— 

 7Ö0 m.; der anstaar erts ved stussen af felt-stoUerne og. 



