Norske ertsforekomster. 61 



Ogsaa Margaretha-gangen viser sig at være en yngre erts- 

 gang, som over en ikke uvæsentlig strækning krydser over 

 skikterne. — Som et andet meget vigtigt moment maa frem- 

 holdes, at alle de kobbererts-forekomster, som optræder paa 

 det paa kartskitsen gjengi vne lille omraade, efter generel 

 geologisk erfaring maa være dannede ved samme eller nogen- 

 lunde analoge processer. De tre kobbererts-førende granit- 

 : gange, efter Næsmark-typen, er yngre end skiferen og af 

 eruptiv oprindelse (se den tidligere afh.), og de skiferen 

 overskjærende gange i feltets søndre del (ved Prinsen grübe 

 osv.) er ogsaa af senere dannelse. Specielt vil vi gjøre 

 opmærksom paa den store lighed, som i mange henseender 

 existerer mellem de sidstnævnte gange paa den ene side og 

 de lejeformige paa den anden: begge slags gange fører 

 næsten udelukkende kvarts som gangmineral; hovedertsen 

 beggesteds er kobberkis, hvortil kommer lidt brogetkobber, 

 medens svovlkis, magnetkis osv. ikke optræder. 



Efter disse udviklinger blir Aamdals-gangene i enhver 

 henseende at indordne under den ordinære Thelemark — 

 Saetersdal'ske ertsformation (se den tidligere afh.), som for- 

 modes at være fremkommet som eftervirkning efter eruptiv 

 granit. 



I forbindelse med det sidstnævnte forhold skal vi gjøre op- 

 mærksom paa, at afstanden fra Aamdals-gangene til granit- 

 grænsen kun er et par kilom. eller lignende, — en omstændighed, 

 som efter min opfatning dog ikke maa tillægges nogen principiel 

 betydning, idet vi ogsaa langt, nemlig i ca. 10 — 20 kilom.'s afstand 

 fra granitgrænsen, træffer temmelig store kobbererts-forekomster 

 (Guldnæs i Silgjord, Aamlid i Morgedal, Hvideseid osv.). 



Ifølge »Stykker af de norske Bergverkers Historie« (for- 

 fattet af deputeret i bergværksdirektoriatet i Kjøbenhavn, 

 L. Prætorms, med tillæg af M. T. Briinnich og af ham 



