Norske ertsforekomster. 67 



Moberg gruhe (østre), i den NVstre del af Fyrisdal, ca. 12 

 kilom. SSV for Aamdals værk. — Forekomstmaaden er let at 

 aflæse af det hosstaaende kart og profil (fig. 52 og 53). Langs 

 den ene kontaktlinje mellem en lang og mægtig granitgang 

 og de tilstødende skifere (nemlig tyndskifrige, nogenlunde 

 kvartsrige glimmer- og hornblende-skifere) optræder en i 

 almindelighed et par m. mægtig kvartsgang, som paa enkelte 

 steder fører eller har ført en del erts. 



Granitgangen, som er mindst ca. 250 m. lang og paa 

 midten mindst ca. 40—50 m. bred, hæver sig som en skarpt 

 markeret ryg over de tilstødende, relativt let destruerbare 

 skifere^). Gangen er temmelig grovkornig, hist og her med 

 pegmatitiske udsondringer, dog neppe med makroskopisk 

 skriftgranit ; den er at parallellisere med ordinære granitgange^ 

 ikke med f.ex. Arendal- og Moss-distriktets pegmatitgange. 

 Midt inde i gangen sees paa flere steder brudstykker af 

 skiferen ved siden. — Den ertsførende kvartsgang, — som er 

 den største, jeg kjender fra Thelemarken, idet mægtigheden 

 over en længere strækning gaar op til 5—6 m., — viser 

 aldeles skarp grænse saavel mod granitgangen paa den ene 

 side som mod skiferen paa den anden ; kvartsen er altsaa 

 ikke at opfatte som en slags lokal udsondring af graniten, 

 men som en aldeles selvstændig dannelse. Ertsgangen bestaar 

 oftest af aldeles ren melkekvarts; sidevæggene er her, paa 

 samme maade som f.ex. ved Næsmark, Klovereidnuten osv., 

 beklædte med muscovitkrystaller. Ertsen, nemlig brogetkobber 

 med temmelig meget kobberkis samt en hel del molybdæn- 

 glans ^), har udelukkende holdt sig til den mod granitgangen 



At tilsvarende granitgang-rygge, som paa lang afstaud stikker sig frem 

 paa grund af formen og den lyse overfladefarve, sees flere i omegaen 

 af Moberg grübe. 



^) Efter Keilhau (Gæa^ pag. 445) skal teliurvismuthen fra Thelemarken 

 skrive sig fra Moberg grübe, efter P. Herter og flere derimod fra 



