Norske ertsforekomster. 71 



senere feldspathbestanddelene lidt efter lidt bort, medens 

 muscovitmængden voxer. Tilslut faar vi, hvor metamorfosen 

 er fuldt afsluttet, en bergart, som, naar vi ikke tager hensyn 

 til de accessoriske mineraler, kun er bestaaende af kvarts 

 og museovit, — altsaa en greisen. — I den sidste zone, lige 

 ved ertsgangene, er muscoviten jævnlig tilstede i meget rige- 

 ligere mængde end kvartsen. — Tykkelsen af det omvandlede 

 bælte afhænger i almindelighed temmelig nøje af mægtig- 

 heden af dsn ertsgang, som har fremkaldt processen (se f.ex. 

 fig. 56, pl. VII, detailprofil fra et gangtog paaKlovereidnuten); 

 greisen-bæltet kan naa op til ca. 0.5 m. paa hver side af de 

 store gange, medens det oftest kun er nogle faa cm. tykt 

 langs de bladtynde gangspalter, og her er omvandlingen 

 desuden meget lidet udviklet. Proportionaliten mellem mæg- 

 tigheden af ertsgangene og den metamorfoserede zone er 

 meget mere udpræget ved den her foreliggende ertsgruppe 

 end f.ex. ved de i gabbro optrædende apatitgange, der som 

 bekjendt ogsaa omgiver sig med en omvandlet zone (skapo- 

 lith-hornblende-fels). 



Ogsaa inde i skiferfeltet træffer vi i Thelemarken hist 

 og her ertsgange, der har fremkaldt en petrografisk forandring 

 af sidestenen, efter den netop beskrevne type. — Ved f.ex. 

 »Prinsen skjærp« nær Hoffnung grübe, Aamdal (se kart, fig. 48) 

 sætter kvarts-kobberkis-gange, med lidt museovit, gjennem en 

 lyserød, kvartsrig gneis, som i en smal zone langs gangene 

 er stærkt impregneret med museovit; ogsaa her er gang- 

 væggene beklædte med de samme slags glimmerkrystaller 

 som ellers. Et lignende tilfælde iagttages ved det lille skjærp 

 V for Eikland nær Klovereidfeltet (se fig. 55, pl. VII). 



Som et i theoretisk henseende ganske vigtigt moment 

 maa fremholdes, at den glimmer, som tilhører gangene og 

 gangvæggene, er aldeles identisk med den, som indgaar i 

 den omvandlede bergart ved siden. Muscoviten er beggesteds 

 svag lysegrøn, den spidse bissectrix staar næsten aldeles 



