Norske ertsforekomster. 77 



gangflade kan tinsten være omtrent eneherskende, i andre 

 derimod kobberkis. Endelig har vi her i dette afsnit 

 seet, at de metamorfiske virkninger, som kobberkisgange kan 

 udøve paa graniten som sidesten, er omtrent identiske med 

 de, som tinstengangene fremkalder. 



Det synes mig følgelig at være berettiget at overføre de 

 generelle genetiske principer, — og særlig den klassiske 

 theori af Ä. Datihrée, — som gjælder for tinstengangene, 

 til ogsaa at passe for sulfidgangene, dog med de modifika- 

 tioner, som de lokale forholde ndkræver. 



Forekomsten af gediegent sølv og kobber m.m. ved 

 Dalane^) i Hvideseid har i de allersidste tider tiltrukket sig 

 adskillig opmærksomhed, dels paa grund af de forhaabninger, 

 man nærer om en lønnende grubedrift, og dels paa grund af 

 de værdifulde og sjeldne ertser. 



Vi skal først omhandle de optrædende ertser. — Hoved- 

 rollen i kvantitativ henseende spiller ubetinget gediegent 

 Jcohher, som synes altid at være noget sølvførende; derefter 

 kommer gediegent sølv og tilslut sparsomme spor af kobber- 

 glans, brogetkobber, kobberkis og jernglans. De to gediegne 

 metaller, som viser sig i uregelmæssige blade og takker, 

 optræder oftest i saa intim blanding, at det er meget van- 

 skelig, jævnlig endog umulig, at rense dem ud fra hinanden. 

 De enkelte metalklumper er i almindelighed temmelig smaa; 

 det største stykke af ged. kobber, som jeg har seet paa 

 stedet, havde en vægt af ca. 100 gr. og det største af ged. 

 sølv en vægt af henimod 1 gr. 



For at undersøge den sølvgehalt, som det ged. kobber 

 plejer at føre (altsaa det med kobberet chemisk legerede 



^) Om beliggenheden se fig. 20 i den tidligere afh. ; den ved »Cu« be- 

 tegnede anvisning tilhører det her omhandlede ertsfelt. 



