88 I- H. L. 



staller, og sort erts (titanjern med magnetjern?) ; om det 

 sidste forhold, se senere. 



Under mikroskopet viser det sig, at det, som vi har 

 benævnt »hornblende-skallen«, kun fører ca. 60 7° hornblende 

 (den grønblaa varietet, de mest temmelig tynde og fillede 

 individer med længderetning normalt paa kuglens overflade, 

 : normalt paa af kjølingsfladen) ; resten er fornemmelig kvarts^ 

 hvortil slutter sig noget biotit, spor af feldspath samt lidt af 

 de accessoriske mineraler. 



I n-ellempartierne endelig udgjør kvarts (i middels store 

 individer, som optræder i jævn körnig blanding) ca. 95 7» af 

 den hele masse; desuden iagttages lidt biotit, hornblende^ 

 svage spor af plagioklas og muligens ogsaa af orthoklas og 

 mikroklin. 



Allerede for blotte øje lægger man mærke. til, at don 

 allerstørste del af den sorte erts er koncentreret inde i kug- 

 lernes kjærneparti; det samme gjælder ogsaa, ifølge under- 

 søgelse under mikroskopet, med det vigtigste af de øvrige^ 

 tidlig udkrystalliserede, saakaldte »accessoriske« mineraler, 

 nemlig apatiten. — Inde i kvarts-mellempartierne har jeg 

 forgjæves søgt efter en eneste apatitkrystal ; i hornblende- 

 skallen træffer vi en del, som end ikke mange, men først 

 inde i feldspath-kjærnen finder vi dem rigtig for alvor. De 

 er dog her ikke jævnt fordelte over det hele felt i kuglen,^ 

 men holder sig fortrinsvis til de periferiske dele, lige inden- 

 for hornblende-skallen; i enkelte synsfelt her kan endog 

 ca. 25 — 30 7o af det hele beståa af apatit. i meget store 

 krystaller. Jævnlig har den sorte erts og apatiten grupperet 

 sig sammen til næsten rene »Ausscheidungen«, hvor de to 

 mineraler kun er opblandet med ganske lidet feldspath (o^ 

 kvarts). — De sidst gjengivne iagttagelser er meget lette at 

 forklare, idet vi erindrer, at ifølge sagens natur maa kjærne- 

 partierne i bergarten have konstitueret sig før de øvrige dele: 

 de paa tidligt stadium udsondrede og først frit i magmaen 



