90 I- H. L. Vogt. 



restprodukter. — Biotitea udsondredes i det hele og store 

 nogenlunde samtidig med hornblenden, om end ikke hoved- 

 massen i den grad er koncentreret i den anden zone, som 

 tilfældet er med det nævnte mineral. 



Som det endelige resultat erholder vi, at krystallisationen 

 gik for sig paa følgende maade: først udsondredes hoved- 

 massen af feldspath, videre ertsen og apatiten, en del af 

 kvartsen og lidt hornblende (og biotit), — saa kom hoved- 

 massen af hornblenden (og biotiten) med en del kvarts og 

 lidt feldspath, — og tilslut hovedmassen af kvartsen med 

 lidt hornblende og spor af feldspath. — Havde græiiserne 

 inden krystallisations-serien været aldeles skarpe, saa maatte 

 vi ogsaa i den normale, körnige bergart have kunnet paa- 

 vise en bestemt, pointeret rækkefølge, — noget, som dog 

 ikke er tilfælde. 



Tilslut vil vi gjøre opmærksom paa, at krystallisations- 

 ordenen hos kugle-kvartsdioriten fra Svartdal i temmelig væ- 

 sentlig grad afviger fra dem, som gjorde sig gjældende hos 

 de tre tidligere nævnte, grovkornige kuglebergarter (fra 

 Romsaas, Corsika og Slätmossa), cfr. herom nøjere ved sam- 

 menligning med de allerede citerede detailbeskrivelser. 



De vigtigste af de i de guldførende gange optrædende 

 ertser er følgende: gediegent guid, i smaa blade og takker; 

 Jcohherkis, svovlkis, vismuthglans, lidt hlyglans (i alle fald i 

 gangene i feltets NVstre del, se kartskitsen, fig. 59, pl. VIII), 

 hvortil muligens kommer lidt gediegent sølv og kanske endnu 

 et par metalforbindelser '). — De almindeligste gangmineraler 

 er kvarts, kalkspath, jernspath, turmalin, hist og her lidt 



^) Fra et skjærp i nærheden af Svartdal skriver sig den stuf, hvori der 

 i sin tid paa det metallurgiske laboratorium blev paavist selenbly 

 (cfr. den tidligere afhandling). 



