100 I. H. L. Vogt. 



udsat for omtrent de samme fysisk-chemiske kræfter. Heraf 

 igjen maa det vel være berettiget at slutte, at afsætningen 

 eller udkrystallisationen af ertserne og gangmineralerne begge- 

 steds gik for sig paa nogenlunde samme maade. 



Tilslut skal vi gjøre opmærksom paa et mere hypo- 

 thetisk sammenligningspunkt, som paa langt nær ikke kan 

 tillægges den theoretiske vægt som de nys fremholdte argu- 

 menter: Kvartsdioriten i Svartdal afviger i systematisk- 

 petrografisk henseende ikke saa særdeles væsentlig fra gra- 

 niten (i Skafse m.m.); det kan derfor meget let tænkes, — 

 om end ikke bevises, — at de to saa nogenlunde nærstaaende 

 bergarter kan være fremkomne ved en og samme hoved- 

 eruption ^). Hvis denne hypothetiske formodning er korrekt, 

 vilde man faa en meget smuk bestyrkelse paa rigtigheden af 

 den theori, som i denne og i den tidligere afh. er udviklet 

 for dannelsen af de Thelemark'ske ertser i sin almindelighed, 

 og man vilde faa en enkel forklaring paa det ganske frap- 

 perende faktum, at et meget væsentligt antal af forekom- 

 sterne fjerner sig mangfoldige kilom. (kanske ca. 30) fra 

 granitgrænsen. 



Forklaring til f ig. 48 — 60 (planche V— VIII). 



Fig. 48. Kartskitse over kobberertsgangene ved Aamdals værk, Skafse 



(indtegnet af mig, paa basis af amtskartet). 

 Fig. 49. Profil over >Grubeaasen« ved Aamdals værk. — Profillinjerne 



dragne dels efter fjeldets ryg, dels efter mindre kamme ved de øvre 



dele af Margaretha, Hovirard og Johannes gruber. Højden er tegnet 



for stor i forhold til længden. 



^) Allerede i den tidligere afh. har jeg, for et andet felts vedkommende, 

 været inde paa nøjagtig den samme tanke; ved Kobbernuten (øverst 

 i Bykle, Sætersdalen) finder vi vanlige, typiske brogetkobber-fore- 

 komster i umiddelbar kontakt med gange af kvartsdiorit, som muligens 

 kan opfattes som apofyser fra et nærliggende granitfelt, og som har 

 temmelig stor lighed med Svartdals-bergarten. 



