Epaktberegning effcer arithmetiske formler. 103 



På lignende made bør vi også skrive både de 2 fore- 

 liggende epaktformler og dem, vi muligens senere kan finde, 

 altså for det første: 



jul. ep. I = R^ 



jul. ep. II = R-^^g^ 



Af de ved disse 2 formler betegnede epaktrækker har 

 nr. I (ep. 11, 22, 3, 13 o. s. v.) efterhånden fået særlig hævd 

 på benævnelsen »de julianske epakter«, hvorvel det vilde have 

 været langt rimeligere at kalde den »de naturlige epakter«, 

 idet denne række derved, at den begynder med selve »ur- 

 epakten« 11, både selv nærmest slutter sig til den oprinde- 

 ligste definition af begrebet »epakter« og således tillige danner 

 det naturlige grundlag for enhver anden epaktrække. Epak- 

 terne defineres nemlig, alt efter behovet, på 3 måder, den 

 ene mere speciel og mere praktisk end den anden: 



1) ETT aur ai rf}xspai eller tillægsdage kaldes de 11 dage, som 

 må lægges til måneåret for at gøre dette = solaret. 



2) epakter kaldes overhovedet det antal dage, som udgør 

 forskelien mellem 1 eller flere solar og ligeså mange 

 måneår. 



3) ved epahter forståes, specielt med påsheheregningen for 

 øje, antallet af de dage, som på en hestemt dag i året, 

 helst 1 januar, er henrundne siden sidste nymånedag 

 inclusive (jul. kal.) eller exclusive (greg. kal.). 



Af definition nr. 2, som igen beror på en flerfoldig 

 anvendelse af nr. 1, fremgår umiddelbart ovenstående »julianske 

 epakter«. Ved gyldentallet 1 falder begge definitioner sam- 

 men; da derefter epakterne vokser med 11 fra år til år ligeså 

 vist, som gyldentallet vokser med 1, giver dette følgende 

 proportion : 



O' : ep. = 1 : 11, 

 hvoraf igen findes: ep. = 11^. Sålænge vi bliver stående 



