106 H. Bonnevie. 



bekendt, den tidligste datum, på, hvilken Iste påskedag kan 

 falde. Her har f. ex. gyld 1 ep. 0, o: månens alder er den 

 22de marts dage, eller: der er nymåne 23de marts, idet 

 månen allerede på selve nymånedagen regnes at være 1 dag 

 gammel. Nu er det en ældgammel juliansk tradition, at 

 månecirkelen regnes at begynde med et år, som har nymåne 

 23de januar; og når der er nymåne 23de januar, da er der 

 også nymåne 2 x 29V2 = 59 dage senere eller just 23de marts. 

 Da det naturligvis kommer ganske ud på ét, enten vi går 

 ud fra, at 22de marts er dagen før nymåne, eller fra det, at 

 der er nymåne 23de marts, og da efter den julianske kalender 

 samme gyldental altid har samme epakter, plejer man ved 

 den julianske påskeberegning at sætte epakterne — som et 

 overflødigt gennemgangsled — ganske ud af betragtning. 



Iste påsJcedag er, som bekendt, søndagen efter den futd- 

 måne, der falder på eller nærmest efter 21de marts. Da 

 nymånedagen regnes som månemånedens Iste og fuldmåne- 

 dagen som dens 14de dag, findes ved gyld. 1 påskefuldmåne- 

 dagen at være 22 + 14 = 23 + 13 = 36te marts, o: 5te april. 

 Da det ikke her er stedet til at gå nøjere ind på påske- 

 beregningen, kan påskefuldmånedagen for de øvrige år af 

 den julianske månecirkel simpelthen findes efter følgende 

 hukommelsesregel : når pâshefuldmânedagen det ene år falder 

 i april, rykker den det næste år 11 dage tilhage; falder den 

 derimod det ene år i marts, rykker den det næste år 19 dage 

 frem. Dette giver følgende tabel: 



