110 H. Bonnevie. 



yderligere formiiidskede med I eller differentsen mellem de 

 julianske og de gregorianske epakter yderligere forøget med 1 ; 

 formelen bliver altså nu: 



ep. = i?— V- 



Idethele vil denne variable subtrahend, som vi i ren alminde- 

 lighed kan kalde v, altid vokse med 1 for hver soljevning 

 og aftage med 1 for hver månejevning; omvendt vil natur- 

 ligvis selve de til ét og samme gyldental svarende gregori- 

 anske epakter aftage med 1 for hver soljevning og tiltage 

 med 1 for hver månejevning; når begge jevninger støder 

 sammen eller ingen af dem indtræffer, forbliver epakterne 

 og v uforandrede. Er v > Hg, bliver dividenden og resten 

 negative tal, epakten altså selv negativ; isåfald reduceres den 

 ved addition af 30 til et positivt tal. Når v når værdien 22, 

 kan her ligesom ved værdien 11 epaktformelen skrives på 

 2 måder, nemlig: 



ep. = B-11^2 ^„^^ ^n|^, 



Har vi således nu for de gregorianske epakter fundet 

 den almindelige formel: 



greg. ep. == B \^ , 



så gelder det videre at finde selve subtrahenden v efter en 

 alminnelig formel, da det dog vil blive en meget besværlig 

 fremgangsmåde at regne sig frem fra seculum til seculum 

 gennem en lang fremtid og controllere hvert eneste secularår, 

 hvorledes det forholder sig til sol- og månejevningen. Kan 

 vi imidlertid først finde en almindelig formel for epakt- 

 forskellen v, så er det jo selvsagt, at der også gives en 

 sådan formel for selve de gregorianske epakter, nemlig en 

 formel, som directe giver disse epakter, uden at den tillige 

 behøver at omfatte de julianske epakter og deres forhold til 

 de gregorianske. Da nu disse sidste naturligvis altid aftager 



