Epaktberegning efter arithmetiske formler. Ill 



i samme grad, som v tiltager, og omvendt, kan vi ligeså 

 godt med det samme sætte «;-formelen ud af betragtning og 

 se til at finde epakterne ikke ad relativ, men ad absolut vej. 



Efter den gregorianske kalender forbliver de til ét og 

 samme gyldental svarende epakter uforandrede gennem mindst 

 100 år; når de forandrer sig, sker det altid i et secularår, 

 nemlig i medfør af de bekendte gregorianske secularphæ- 

 nomener, soljevningen og månejevningen, blandt hvilke sol- 

 jevningen er det enkleste og mest påtagelige. Soljevningen 

 eller det, at det borgerlige og det sande solar jevnes ud 

 med hinanden nøjagtigere, end den julianske skudårsregel 

 gør det muligt, kommer til udtryk derved, at secularårene, 

 forsåvidt de ikke er delelige med 400, mister sin skuddag, 

 hvorved altså hver gregoriansk datum falder på en altid tid- 

 ligere juliansk datum, nemlig 3 dage tidligere for hvert tids- 

 rum af 400 år. For hver således udeladt dag kommer følgelig 

 månens phaser 1 gregoriansk datum senere end forhen ; og 

 jo senere f. ex. årets sidste nymåne indtræffer, desto »yngre« 

 bliver månen den påfølgende nytårsdag, og desto mindre 

 bliver epakterne (se foranstående definition nr. 3) både dette 

 år og hele månecirkelen igennem. Med andre ord: så ofte 

 soljevningen indtræder, bliver epaJderne at formindsJce med 1. 

 Soljevningen gjorde sig, som ovenfor sagt, første gang gel- 

 dende i året 1700. 



Månejevningen eller det, at måneåret jevnes ud med sol- 

 aret nøjagtigere, end den 19-årige månecirkel i og for sig 

 gør det muligt, ér kun for bekvemheds skyld henlagt netop 

 til secularårene, idet den ikke således som soljevningen sætter 

 sig merkbare spor i almanakken. Måneeirkelens 19 måneår 

 eller 235 lunationer er nemlig 1*^ 27'" 32^ kortere end dens 

 19 solar; denne différents, der kaldes »månens forsprang f- 



