114 H. Bonnevie. 



divisionen må gå op uden rest ved k ^ 14 eller 8 Ä; = 112, 

 er ovennævnte tillæg bestemt ved ligningen: 



— 9^—^ ■= P) hvoraf igen findes æ = 2bp -+- 112. 



Foråt æ skal blive positiv, kan p ej være mindre end 5 } 

 sættes altså p = 5, erholdes æ = 125 -»- 112 = 13. Altså 

 findes nu antallet af månejevninger i Ts hele ârhundreder (til 



og med året 100 yt + 99) efter formelen p = — '^ — . 



Medens månejevningen — alt i alt — udebliver oftere, 

 end den indtræffer, forholder det sig med soljevningen netop 

 omvendt: denne udebliver kun 1 gang i 4 århundreder, altså 



gennemsnitlig ^ gang i 1 århundrede og -^ gange i k år- 

 hundreder. Sættes nu den hele quotient af divisionen 

 -^ = 2, så kommer altså q til at betegne antallet af »ikke- 



soljevningenc i k hele ârhundreder (til og med året 100 Å + 99), 

 Kaldes årstallet t, foreligger altså bidtil følgende formler: 



* giver som hel quotient k 



— » — 2J ) uden hensyn til resten. 



100 



13 + Sk 



25 



k 



4 



Da således disse ved bestemmelsen af epakterne nød- 

 vendige elementer p og q viser sig at functioner af k, og da 

 k betegner de siden Christi fødsel indtil det hver gang inde- 

 værende år t helt forløbne ârhundreder, selve året t medregnet, 

 dersom det er et secularår, må i en almindelig formel for 

 epakterne også medtages de for tiden omkring Christi fød- 

 selsår geldende epakter; vi holder os derved bedst til et be- 

 stemt gyldental, helst gyld. 1. Kaldes altså de ved Christi 

 fødsels tid til gyld. 1 hørende gregorianske epakter foreløbig 

 x, så vil efter k secularår med ligeså mange soljevninger 

 (o: epaktformindskelser, se ovenfor) epakterne være x -~ k. 



