166 Jac. G. Otto. 



passere. Senere (1838) fandt han ved Undersøgelse af van- 

 dige Opløsninger af Vinsyre, at Dreiningen paa ingen 

 Maade i sin Almindeliglied er proportional med Gehalten 

 paa aktiv Substants, og ligeledes paaviste hau, at samme 

 aktive Stol' ved samme Koneentration ikke bevirkede den 

 samme Dreinig, samt at samme Opløsningsmiddel forhøiede 

 Dreiningsevnen hos nogle Stoffe, formindskede den hos 

 andre. Disse Forhold blev imidlertid upaaagtede ligetil 

 1873, da Oudemanns tilfældigvis ved Undersøgelse af nogle 

 Alkaloider iagttog, at disse i alkoholiske Opløsninger frem- 

 bragte ganske andre Dreininger end i ligestærke vandige. 

 Oudemanns undersøgte derfor en Række forskjellige Stoffe, 

 og fandt for nogle f. Ex. Sukker, at deres Dreiningsevne 

 ikke i nogen væsentlig Grad afhang af Opløsningsmidlet, 

 medens andre, navnlig Alkaloider og deres Salte, viste en 

 betydelig Forskjel i saa Henseende. For at forklare disse 

 Forhold, antager han Dannelsen af molekulære Forbindelser 

 a f forskjellig Dreiningsevne, som opstaar i forskjellig 

 Mængde efter Opløsningsmidlets Kvantitet og Natur. Se- 

 nere Undersøgelser af Hoorweg og Hesse har i det væsent- 

 lige bekræftet Oudemanns Resultater og endelig har Landolt 

 indgaaende beskjæftiget sig med det Spørgsmaal, hvorledes 

 den sp. Dreining af et rent Stof kan afledes af den iagt- 

 tagne Dreiningsvinkel af dets Opløsninger. Af det hidtil 

 sagte følger, at man ved Angivelsen af et Stofs sp. Dreining 

 maa gjøre opmærksom paa, ved hvilken Temperatur, Koneen- 

 tration, Opløsningsmiddel og Lyssort Bestemmelsen hgj* 

 fun det Sted. 



Den sp. Dreining blev af Biot ofte kaldt den moleku- 

 lære Dreiningsevne, men senere er dette Begreb af Wil- 

 hélmy, Eoppe-Seyhr og KrecJce overført paa en anden Stør- 

 relse, idet disse ved den molekulære Dreiningsevne forstaar 

 Produktet af den sp. Dreining og Molekular vægten. Ved 

 Hjelp af den molekulære Dreiningsevne har man forsøgt at 



