Om den cirkulære Polarisatiou. 167 



finde ßelationer mellem Dreiningsevnen af en optisk virk- 

 som Substants og dens Derivater, og man har troet her 

 at kunne konstatere multiple Forhold, uden at imidlertid 

 E-esultaterne kan ansees som fuldt sikre. 



Den optiske Aktivitet hos forskjellige organiske Sub- 

 stantser har fundet adskillig praktisk Anvendelse til kvan- 

 titativ Bestemmelse af saadanne StoiFe. Ogsaa her er Biot 

 Banebryder, idet han har indført Bestemmelsen af Sukker- 

 gehalten ad polarimetrisk Vei. Han grundede denne paa 

 de to af ham ved E-ørsukkeropløsninger fundne Sætninger, 

 at Polarisationsplanets Dreining er proportional med Væd- 

 skeskiftets Længde og med Opløsningens Koncentration. Er 

 derfor én Grang for alle Dreiningsevnen for en Sukkerop- 

 løsning af bekj endt Koncentration i et Rør af given Længde 

 bestemt, saa lader Sukkergehalten i en hvilkensomhelst 

 Opløsning sig bestemme ved at iagttage den Dreining, som 

 den frembringer af Polarisationsplanet. 



Jeg har før omtalt, at den anden Biot\ske Sætning ikke 

 er strengt rigtig selv ikke for Rørsukker, men dettes Afvi- 

 gelse derfra er ligesom Sukkerarternes i det hele saa ringe, 

 at man kun behøver at tage Hensyn dertil, hvor det gjæl- 

 der den størst mulige Nøiagtighed. Foruden Sukkerarterne 

 kan ogsaa en hel Del andre Substantser bestemmes ad op- 

 tisk Vei, og jeg skal siden omtale de vigtigste af dem, 

 efterat jeg har vist, hvorledes man bestemmer den Størrelse, 

 hvorpaa det saavel ved Bestemmelsen af den specifike 

 Dreining, som ved de kvantitative Undersøgelser kommer 

 an, nemlig Polarisationsplanets Dreining i de givne Tilfælde. 

 Da disse Apparater — de saakaldte Polarisationsapparater 

 — er temmelig komplicerede, maa jeg i det følgende nøie 

 mig med i største Korthed at angive Prinoiperne for deres 

 Konstruktion. 



Samtlige Apparater er lige deri. at Lyset først pola- 

 riseres, derpaa gjennemløber den Substants, der skal under- 



