Om den cirkulære Polarisation. 1(39 



Intensiteten af disse er ligestor, naar Svingeplanet for de 

 indfaldende Straaler halverer Vinkelen mellem Svingepla- 

 nerne i Polariskopet, og da finder ingen Interferents Sted,, 

 fordi de enkelte Komponenter hidrører fra forskjellige 

 Svingninger af det naturlige Lys, og der gives derfor to 

 paa hinanden lodrette Stillinger af Polarisatoren, hvor In- 

 terferentsstriberne forsvinder. Har man indstillet Appara- 

 tet saaledes og derpaa bringer den optisk virksomme Vædske 

 mellem Polarisator og Polariskop, saa viser Striberne sig 

 igjen, og man maa dreie Polarisatoren noget for atter at 

 faa den til at forsvinde. Den saaledes paa Apparatet af- 

 læste Dreiningsvinkel er da den, som Yædsken frembringer. 

 Nøiagtigheden her er omtrent 10 Gange saa stor som ved 

 Mitscherlichs Apparat. 



Enklere og maaske endnu nøiagtigere er Problemet 

 løst i de af Jélett, Cornu og Laurent konstruerede saakaldte 

 Halvshyggeapparater. Disse tre Konstruktioner stemmer 

 overens deri, at Synsfeltet istedetfor af den enkelte Straale- 

 bundt af polariseret Lys her opfyldes af to saadanne, som 

 hver optager en Halvdel af samme, og hvis Polarisations- 

 planer danner en liden Vinkel med hinanden. Der gives 

 da to meget nærliggende Stillinger af Okularnicolet, hvor- 

 ved den høire Side er mørk og den venstre lys og omvendt, 

 og imellem begge er der en tredie Stilling, ved hvilken 

 begge Sider er lige stærkt oplyste. Denne findes desto ■ 

 lettere, jo mindre Vinkelen mellem Polarisationsplanerne ii 

 begge Halvdele af Synsfeltet er, men dette er da rigtignok 

 ogsaa saameget mørkere. 



De hidtil beskrevne Apparater tjener til Bestemmelse 

 af Dreiningsevnen af hvilketsomhelst optisk virksomt Stof, 

 men der gives endnu en fjerde Klasse Instrumenter, som 

 specielt er konstruerede for Bestemmelsen af Sukkermæng- 

 den og derfor kaldes Saccharimetre. Det mest bekj endte 

 af disse er Soleils, hvoraf der forøvrigt gives flere Modifi- 



