Middelhavets Invertebratfauna. lY. 177 



■skjelligt formede, med Kløer eller Børster forsynede Plader, 

 svarende til den saakaldte Postabdomen hos Cladocerer og Phyi- 

 lopoder. Disse Plader, der ialmindelighed forestiller kraftige 

 Bevægeapparater, kan dog hos visse Former (Cytheriderne) være 

 ganske rudimentære, Mundaabningen er fortil overdækket af 

 en somoftest stor, hjelmformig Overlæbe og er ogsaa i de fleste 

 Tilfælde begrændset bagtil af en vel udpræget, tildels temmelig 

 corapliceret Underlæbe. Analaabningen ligger hos alle bekj endte 

 Ostracoder mellem Caudalgrenene. Hvad Lemmerne angaar, 

 saa er de, sammenlignet med hvad Tilfældet er hos andre Cru- 

 staceer, i høi Grad reducerede i Antal og, i Overensstemmelse 

 med den stærke Forkortning af Legenaets Bugside, tæt sammen- 

 trængte paa et indskrænket Rum, saa at det ofte bliver van- 

 skeligt nok med Sikkerhed at bestemme deres Rækkefølge. De 

 •er ogsaa udviklede paa høist forskjellig Vis hos forskjellige Fa- 

 milier, og homologe Lemmer er i Overensstemmelse hermed 

 ofte beskrevne under meget ulige Benævnelser, hvad der tildels 

 har vanskeliggjort en exact morphologisk Sammenligning. Især 

 er dette Tilfældet med de Lemmer, som følger bag Munden, 

 hvoraf et større eller mindre Antal er benævnt, alt efter deres 

 Structur og Function, dels som Maxiller, dels som Fødder. Hos 

 Cypridina adskilles saaledes 3 Par Maxiller og kun 1 Fodpar, 

 hos Gonchoecia og Gypris 2 Par Maxiller og 2 Fodpar, men 

 hos Cythere og Bairdia kun 1 Par Maxiller og 3 Fodpar. Der 

 er selvfølgelig intet iveien for, at Lemmerne benævnes' i Over- 

 ensstemmelse med deres Structur og Function, men man maa 

 herved vel huske paa de virkelige Homologier. Det vil saa- 

 ledes, naar man gaar ud fra Forholdet hos Cypris, være urig- 

 tigt og vildledende at sige, at hos Cypridina mangler Iste Fod- 

 par, medens der er et Par overtallige Maxiller, eller at der hos 

 Oythere er et overtalligt Fodpar og at et Par af Maxillerne her 

 mangler. Sagen er, at hos de ovennævnte Typer er Lemmernes 

 Tal i Virkeligheden det samme, og selvfølgelig har hvert Par 

 hos den ene Form sit fuldkomne Homologon hos de øvrige. 



Arkiv for Mathematik og Naturv. 12 B. 12 



Trykt den 16de Jnni 1887. 



